КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/353/23
Провадження № 2/488/127/25 р.
РІШЕННЯ
Іменем України 

11.12.2025 року       м. Миколаїв 

Корабельний районний суд м. Миколаєва в складі: 
головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І., 
за участю секретаря судового засідання - Волошиної Я.І., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Миколаївського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач – Миколаївський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки - ОСОБА_1 63936,25 грн. безпідставно отриманої нею допомоги по безробіттю та судового збору у розмірі 2684,00 грн.
В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20.12.2021 року ОСОБА_1 за допомогою засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг звернулася до Миколаївського міського центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. З 21.12.2021 року їй було надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю.
Відповідно до п. 4 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62 та постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1 було встановлено, що з 14.01.2022 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та склала присягу адвоката. Діяльність не зупинена і не припинена. Ця обставина підтверджується листом Ради адвокатів Миколаївської області від 28.11.2023 № 32 та витягом з Єдиного реєстру адвокатів України.
Інформацію про те, що під час перебування на обліку в центрі зайнятості вона була працевлаштована, а саме стала самозайнятою особою, відповідачка приховала, що спричинило незаконне отримання нею допомоги по безробіттю з 14.01.2022 року по 16.09.2022 року на загальну суму 63936,25 грн.
29.12.2022 року Миколаївським міським центром зайнятості, згідно із вимогами п. 7 Порядку № 60/62, було прийнято наказ № 114 про повернення ОСОБА_1 незаконно отриманої допомоги по безробіттю.
З метою досудового врегулювання спору відповідачці було направлено поштою повідомлення про необхідність повернення незаконно отриманих коштів протягом 15 календарних днів з дня його отримання, яке ОСОБА_1 проігнорувала.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити.

20.02.2023 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачці, що вона має право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.
Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Відзив вмотивований тим, що 20.01.2022 року на прийомі у керівника Корабельного ЦЗН вона підтвердила, що дійсно 14.01.2022 року отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та надала оригінал посвідчення адвоката. З вказаного оригіналу керівником в її присутності було зроблено ксерокопію, яку вона посвідчила своїм підписом. Після чого, вказана копія була долучена до матеріалів персональної справи відповідачки. Зауважила, що підтвердити вказані обставини вона не має можливості, так само, як і факт надання інших документів, які наявні в матеріалах її персональної справи. В черговий раз її викликали до ЦЗН 22.02.2022 року та вручили направлення до ТОВ "Сервісний центр "Металург" на посаду начальника юридичного відділу. 23.02.2022 року вона з`явилась до відділу кадрів ТОВ "Сервісний центр "Металург" з направленням з ЦЗН, де в неї уточнили чи дійсно наявне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, оскільки це є обов`язковою вимогою для працевлаштування. І лише після підтвердження факту наявності такого свідоцтва дали для заповнення відповідну анкету, в якій відповідачка так само зазначила про наявність в неї свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідачці є незрозумілою бездіяльність позивача в частині, що стосується перевірки інформації, яка є в загальному доступі, відносно неї як адвоката, на етапі, коли їй ще не сплачувалась допомога по безробіттю, до таких дій позивач вдався відразу саме після завершення періоду таких виплат. Уточнила, що від Миколаївського ЦЗН вона 27.12.2022 року отримувала лише акт розслідування від 14.12.2022 № 1204, за змістом якого встановлена інформація, яка є в загальному доступі; про необхідність повернення коштів, як незаконно отриманих нею, та їх розмір у вказаному акті зазначено не було. Звернула увагу, що згідно листа позивача від 11.01.2023 № 27/2-22м їй повідомлено лише про складання акту від 14.12.2022 № 1204, про необхідність повернення коштів вказаним листом проінформовано не було. Зазначила, що позивачем порушено Порядок № 60/62 щодо розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним. Згідно листа Миколаївського міського ЦЗН від 08.02.2023 року № 250/2-23м реєстрація відносно неї як безробітної припинена 30.10.2022 року саме на підставі п. 7 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", а не на підставі п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону, що по суті спростовує доводи позивача щодо її недобросовісності, а відтак нівелює законність позовної вимоги про відшкодування шкоди. 
Від позивача надішла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості, що впливають на умови виплати ім забезпечення та надання соціальних послуг. Після 14.01.2022 року, коли ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та склала присягу адвоката, вона 17 разів підтверджувала під час спілкування зі своїм кар`єрним радником, що є безробітньою та шукає роботу, чим навмисно ввела позивача в оману, безпідставно отримуючи допомогу по безробіттю. З метою підтвердження або спростування факту самозайнятості ОСОБА_1 позивачем було здійснено запит до Ради адвокатів Миколаївської області. Обставину отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, складання присяги адвоката підтверджено листом Ради адвокатів Миколаївської області від 28.11.2022 року № 32 та витягом з Єдиного реєстру адвокатів України. 29.12.2022 року позивачем було прийнято наказ № 114 про повернення відповідачкою незаконно отриманої допомоги по безробіттю. З метою досудового врегулювання спору 30.12.2022 року відповідачці було направлено на e-meil претензію про необхідність повернення незаконно отриманих коштів, яку ОСОБА_1 проігнорувала. Претензію також було направлено на адресу реєстрації відповідачки поштовим відправленням.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідачка позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.
В судове засідання, призначене на 11.12.2025 року, сторони не з`явилися. 
Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглядати справу без його участі.
Відповідачка надала заяву, в якій просить про відкладення судового засідання у зв`язку із відрядженням, проте доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надала.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність учасників справи, за наявними у ній доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно п. 2 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.
За п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" - статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Частиною 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що статус безробітного надається зазначеним у частині першій статті 43 особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені у Законі України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом встановлено, що 20.12.2021 року ОСОБА_1 за допомогою засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг звернулася до Миколаївського міського центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. З 21.12.2021 року їй було надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю.
Відповідно до п. 4 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62 та постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1 було встановлено, що з 14.01.2022 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та склала присягу адвоката. Діяльність не зупинена і не припинена. Ця обставина підтверджується листом Ради адвокатів Миколаївської області від 28.11.2023 № 32 та витягом з Єдиного реєстру адвокатів України.
14.12.2022 року Миколаївським міським центром зайнятості складено акт № 1204 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно якого встановлено, що під час перебування ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості як безробітного, вона отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та склала присягу адвоката.
29.12.2022 року позивачем видано наказ № 114 про відшкодування коштів, виплачених як допомога по безробіттю.
Згідно проведеного позивачем розрахунку відповідачці нараховано та виплачено допомогу по безробіттю за період з 14.01.2022 року по 16.09.2022 року у сумі 63936,25 грн.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Згідно висновків Верховного Суду адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а тому відповідачка не може вважатися незайнятою особою з часу отримання нею свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (постанови № 750/9213/16-ц від 31.05.2018 року, № 802/1206/17-а від 19.12.2018 року). 
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що протягом періоду перебування на обліку в Миколаївському міському центрі зайнятості у статусі безробітного, тобто з 14.01.2022 року по 16.09.2022 року, ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та склала присягу адвоката, стала самозайнятою особою, вона не скористалася своїм правом і не зупинила дію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю у період перебування на обліку як беробітний, а тому не мала правових підстав для збереження статусу безробітного та на отримання допомоги по безробіттю. 
Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Частинами 1, 4-7 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням вищевказаних вимог законодавства та обставин справи в їх сукупності, зокрема доведення позивачем безпідставності перебування відповідачки у статусі безробітного та отримання нею допомоги по безробіттю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та ст. 1212 ЦК України, для стягнення з відповідачки виплаченої їй допомоги по безробіттю за період з 14.01.2022 року по 16.09.2022 року.   На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684.00 грн.  На підставі викладеного, керуючись ст. 12-13, 133, 141, 258-259, 265, 268, 274-277, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївського міського центру зайнятості безпідставно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 63936,25 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївського міського центру зайнятості судовий збір у розмірі 2684,00 грн.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне найменування сторін:
Позивач: Миколаївський міський центр зайнятості, адреса: м. Миколаїв, вул. 6 Поперечна, 32, ЄДРПОУ: 42559710.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя  Л.І. Селіщева