Номер провадження: 22-ц/813/7778/25 
Справа № 523/10568/25
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.12.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                        Громіка Р.Д.,
                               Комлевої О.С., 
               
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2025 року, повний текст якого складено 05 вересня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Поліщук І.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
                                             встановив:

30.05.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» (далі – ТОВ «КОШЕЛЬОК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 23 870 грн..
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 30.12.2021 року між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у розмірі 7 000,00 грн. на строк 20 днів, з можливістю продовження договору, зі сплатою відсотків.
Внаслідок невиконання умов договору, у позичальника виникла заборгованість у розмірі 23 870,00 грн., що складається із заборгованості за кредитом – 7 000,00 грн.; заборгованість за відсотками – 16 870,00 грн.

Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 05.09.202 року позов ТОВ «КОШЕЛЬОК» було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» суму заборгованості за Договором № 3385606437-564941 від 30.12.2021 року у розмірі 18 410,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7 000,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування позикою за початковий строк користування позикою, на 20 днів - 3 010,00 грн. та за період з 20.01.2022 року по 23.02.2024 року - у розмірі 5 390,00 грн.
В іншій частині позову було відмовлено (а.с.88-92).

В апеляційній скарзі ТОВ «КОШЕЛЬОК» ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, в частині незадоволених вимог, та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.94-99).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 08.12.2025 року (понеділок) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а саме 08.12.2025 року.
При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.10.2025 року (а.с.108), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.109-110).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, в частині стягнення відсотків у розмірі 3 010,00 грн. за початковий строк користування позикою та 5 390,00 грн. - за користування позикою у період з 20.01.2022 року по 23.02.2024 року, суд першої інстанції виходив із того, що нараховані позивачем відсотки за період з 24.02.2022 року по 18.04.2025 року є неустойкою, від якої позичальник як боржник звільнений з підстав п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (а.с.88-91). 
Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний  стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2021 року між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у розмірі 7 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами (а.с.16-25).
Крім того, матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який також зазначає умови кредитного договору (а.с.13-16).

Згідно розрахунку позивача – апелянта у справі, заборгованість позичальника за кредитом становить 23 870,00 грн., що складається із заборгованості за кредитом – 7 000,00 грн.; заборгованості за відсотками – 16 870,00 грн. (а.с.28-30).
У п.2.1 зазначеного договору вказано, що між сторонами укладено договір, за умовами якого кредит надавався строком на 20 днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця грошових коштів. В Договорі цей період визначений як Лояльний.
Пунктом 3.6. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом. 
Зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду (п.3.7 Договору). 
З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803% річних, що становить 2.2 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.3.8. Договору).

Таким чином, сторони договору погодили продовження строку користування кредитом до 110 днів з моменту укладення договору (20 дні плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов договору відсотків за користування кредитом, а у ТОВ «КОШЕЛЬОК» виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення Лояльного періоду.

Разом з тим, до спливу Лояльного періоду у 20 днів відповідач не виконав свій обов`язок за договором та не сплатив кредитні кошти й відсотки за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості. Таким чином, ОСОБА_1 продовжив користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за вищевказаним договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 110 днів з моменту укладення договору. 

Проте, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, та прийшов до помилкового висновку про те, що нараховані позивачем відсотки за період з 24.02.2022 року по 18.04.2025 року є неустойкою, а тому застосував до вказаного періоду п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та звільнив відповідача від сплати відсотків за вказаний період часу. 

Крім того, з врахуванням тілу кредиту у розмірі 7 000,00 грн., відсотків за користування кредитом на 20 днів у розмірі 3 010,00 грн. та відсотків за користування кредитом за період 20.01.2022 року по 23.02.2024 року у розмірі 5 390,00 грн., а всього сума складає 15 400,00 грн., а не 18 410,00 грн., як помилково зазначив суд першої інстанції у резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з  урахуванням конкретних обставин справи,  які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.

Аналогічний висновок міститься у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.02.2025 року, у справі № 679/1103/23.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, апеляційний суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 7 000,00 грн., а всього у розмірі 14 000,00 грн., що в загальній сумі складає 58,65 % від пред`явлених позовних вимог (23 870,00 грн.) 
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «КОШЕЛЬОК» підлягає частковому задоволенню, рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 05.09.2025 року – скасуванню, з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 14 000,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 7 000,00 грн. – заборгованість за відсотками.

Крім того, в позовній заяви ТОВ «КОШЕЛЬОК» також ставило питання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Разом з тим, під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом першої інстанції дане питання розглянуто не було.

Також в апеляційній скарзі ТОВ «КОШЕЛЬОК» просить стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн.

Розглянувши питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанціях, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 58,65%, з відповідача на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5 865,00 грн. (10000 х 58,65%), а також судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 420,74 грн. (2 422,40 х 58,65% = 1 420,74).

Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 41,35 %, з відповідача на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 502,49 грн. (3 633,60 х 41,35% = 1 502,49), а також витрати на правничу допомогу у розмірі 1654 грн. (4 000,00 х 41,35% = 1 654,00) одна тисяча шістсот п`ятдесят чотири гривні).

За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2 923,23 грн. (1420,74 + 1 502,49), а також витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у загальному розмірі 7 519,00 грн.(5865 + 1654).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд
                                                   ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» задовольнити.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2025 року скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК», код ЄДРПОУ: 40842831 заборгованість за кредитним договором № 3385606437-564941 від 30.12.2021 року у загальному розмірі 14 000,00 (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок), з яких: 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок) – заборгованість за тілом кредиту, 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок) – заборгованість за відсотками.

Стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК», код ЄДРПОУ: 40842831, судовий збір у загальному розмірі 2 923,23 грн. (дві тисячі дев`ятсот двадцять три гривні 23 копійки), а також судові витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 7 519,00 грн. (сім тисяч п`ятсот дев`ятнадцять гривень 00 копійок). 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

Р.Д. Громік 

О.С. Комлева