ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/299/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
прокурор: Ленченко О.О.,
від Миколаївської обласної державної адміністрації: не з`явився
від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області: не з`явився
від Горохівської сільської ради Миколаївської області: не з`явився
від Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі 
апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 року, суддя в І інстанції Олейняш Е.М., повний текст якого складено 14.10.2025, в м. Миколаєві
у справі №915/299/24 
за позовом: виконувача обов`язків керівника Баштанської окружної прокуратури 
в інтересах держави в особі: Миколаївської обласної державної адміністрації
до відповідачів: 
1.Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області;
2.Горохівської сільської ради Миколаївської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України”
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державного лісового фонду шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, визнання незаконним і скасування наказу

В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року виконувач обов`язків керівника Баштанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та Горохівської сільської ради, в якій просив суд:
- усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 12.11.2013 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 площею 28,7449 га, розташованої в межах території Горохівської сільської ради Миколаївської області.
- усунути перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в області від 14.12.2020 № 54-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, у комунальну власність земельної ділянки площею 28,7449 га з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 (№ 10 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальної громади, в особі Горохівської сільської ради Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу).
Позов обґрунтований тим, що під час інвентаризації земель сільськогосподарського призначення у 2013 році та подальшої передачі їх у комунальну власність було порушено вимоги земельного і лісового законодавства, оскільки на підставі розпорядження Снігурівської РДА та розробленої технічної документації сформовано і зареєстровано земельну ділянку площею 28,7449 га (кадастровий номер 4825780400:14:000:0218) як землю запасу сільськогосподарського призначення державної власності, хоча вона частково належала і належить до земель державного лісового фонду та не вилучалась з постійного користування державного лісогосподарського підприємства; у 2020 році ця ділянка наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області була передана у комунальну власність, що, на думку прокуратури, свідчить про її незаконне вилучення із земель лісогосподарського призначення та зміну цільового призначення в односторонньому і позасудовому порядку з перевищенням повноважень, усупереч ч. 1 ст. 20 ЗК України, ст. 57 ЛК України та встановленому мораторію на вилучення земель, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/299/24 позов задоволено частково; усунуто перешкоди Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 12.11.2013 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 площею 28,7449 га, розташованої в межах території Горохівської сільської ради Миколаївської області. Стягнуто з Горохівської сільської ради Миколаївської області на користь Миколаївської обласної прокуратури 2 422, 40 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.
Судом зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 площею 28,7449 га, яка була сформована як землі сільськогосподарського призначення та передана у комунальну власність Горохівської сільської ради, фактично накладається на землі державного лісового фонду Снігурівського лісництва площею 23,8 га. Факт приналежності ділянки до лісового фонду підтверджується матеріалами лісовпорядкування та даними «Укрдержліспроекту», а доказів щодо законного вилучення цієї землі з користування лісгоспу або зміни її цільового призначення Кабінетом Міністрів України матеріали справи не містять. Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, видавши наказ № 54-ОТГ від 14.12.2020, діяло з перевищенням повноважень, оскільки розпорядження лісовими землями державної власності для нелісогосподарських потреб на той час належало до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. Формування ділянки за рахунок лісового фонду та її подальша передача у комунальну власність відбулися поза волею держави як власника та всупереч встановленому мораторію на вилучення земель державних лісогосподарських підприємств, що свідчить про незаконність інвентаризації та державної реєстрації цієї ділянки.
Щодо способу захисту, суд дійшов висновку, що оскільки спірна ділянка не може існувати у встановлених межах та з визначеним кадастровим номером через подвійну форму власності (частково державна лісова, частково комунальна сільськогосподарська), її державна реєстрація в ДЗК підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України та ст. 24 Закону «Про ДЗК», скасування реєстрації об`єкта в кадастрі тягне за собою припинення його існування як об`єкта цивільних прав, що вимагає одночасного припинення зареєстрованого права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав та закриття відповідного розділу.
При цьому суд вважав неефективною позовну вимогу про скасування наказу Держгеокадастру від 14.12.2020, оскільки цей акт індивідуальної дії вже вичерпав свою силу фактом передачі майна та реєстрації права за сільською радою. Поновлення прав держави забезпечується саме скасуванням реєстрації ділянки та припиненням речового права, що унеможливлює подальше незаконне використання лісових земель не за призначенням. 
За таких обставин, враховуючи визнання позову Горохівською сільською радою та відсутність порушень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки комунальна власність на землі лісового фонду не могла виникнути законно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Миколаївської обласної прокуратури, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/299/24 в частині відмови у позові та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що, встановивши незаконність формування спірної земельної ділянки за рахунок земель лісового фонду, суд першої інстанції помилково відмовив у скасуванні наказу ГУ ДГК в області від 14.12.2020 № 54-ОТГ, який є правовстановлюючим документом та безпосередньою підставою виникнення права комунальної власності Горохівської сільської ради. Саме на підставі цього наказу 08.02.2021 у Державному реєстрі речових прав було зареєстровано право комунальної власності, а тому його скасування є необхідною та ефективною формою захисту, передбаченою п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Незважаючи на скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у ДЗК, відмова у скасуванні наказу призвела до збереження речового права відповідача, що робить судове рішення фактично невиконуваним та не забезпечує поновлення порушених інтересів держави. Це підтверджується позицією самого ГУ ДГК в області, яке в аналогічних справах вказувало на неможливість скасування записів у ДЗК без одночасного припинення речових прав.
Скаржник наголошує, що позовна вимога про скасування наказу була спрямована саме на припинення права комунальної власності, при цьому Горохівська сільська рада визнала позов, а суд прийняв таке визнання. За цих обставин, суд, навіть не погоджуючись із формально обраним способом захисту, мав застосувати такий спосіб, який реально відновлює порушене право власника земель лісового фонду. Відмова у скасуванні наказу позбавляє позивача ефективного захисту, зумовлює необхідність подання нового позову та необґрунтовано покладає на прокуратуру витрати зі сплати судового збору, хоча порушення закону допущені саме органами влади та місцевого самоврядування.
У відзиві Геокадастр зазначає, що спірні правовідносини у справах №915/693/24 та №915/299/24 є подібними, у зв`язку з чим апеляційний суд має застосувати правову позицію, викладену в постанові касаційного суду від 25.11.2025 у справі №915/693/25. Також вказується, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/299/24 ухвалене з дотриманням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.04.2025 у справі №915/102/24, правовідносини в якій є подібними. На думку Геокадастру, суд першої інстанції правомірно, відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, врахував зазначені висновки Верховного Суду та дійшов обґрунтованого висновку, що скасування спірних наказів ГУ Держгеокадастру не призведе до відновлення порушених прав держави.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/299/24 та призначено справу до розгляду на 03.02.2026 об 11:00.
В судовому засіданні брав участь прокурор, інші учасники справи участі не брали, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представників Миколаївської обласної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Горохівської сільської ради Миколаївської області та Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.07.2013 розпорядженням Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 30.07.2013 № 235-р “Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Снігурівського району Миколаївської області” вирішено:
1. Провести інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення держаної власності орієнтовною площею 14502, 91 га в межах території Снігурівського району Миколаївської області.
2. Запропонувати Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області замовити технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 14502,91 га в межах території Снігурівського району Миколаївської області та подати її на затвердження до райдержадміністрації.
За результатами проведення інвентаризації ДП "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут" виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (за межами населених пунктів).
Відповідно до абз. 1, 3 пункту 1. “Підстава проведення інвентаризації земель” Технічної документації технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (за межами населених пунктів) проведена на виконання плану заходів Головного управління Держземагентства у Миколаївській області по бюджетній програмі за КПКВК 2803030 “Проведення земельної реформи” на 2013 рік згідно розпорядження Снігурівської райдержадміністрації від 30.07.2013р. № 235-р на підставі договору на виконання робіт від 13.09.2013р. № 4 укладеного між ДП “Миколаївський інститут землеустрою” та Головним управлінням Держземагентства у Миколаївській області та відповідно до технічного завдання на виконання робіт.
Метою проведення інвентаризації земель є формування нових земельних ділянок за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності не наданих у власність або користування з визначенням їх розмірів та внесення даних до Державного земельного кадастру.
На виконання вищевказаного розпорядження та за результатами проведення інвентаризації земель сформовано, зокрема, земельну ділянку площею 28,7449 га з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 (підстава “Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Олександрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (за межами населених пунктів).
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №0-14-0.21-1044/2-24 від 28.02.2024, наданої на запит прокуратури, Головним управлінням наказ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) в межах території Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, на підставі якого сформовано земельні ділянки, зокрема, з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218, в 2013 році не приймався.
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 10-14-0.110-4393/2-23 від 04.12.2023, наданої на запит прокуратури, згідно наявних відомостей Державного земельного кадастру, земельні ділянки, зокрема, з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 була сформована на підставі Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) в межах території Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області у 2013 році, розробником якої є ДП "Миколаївський науково-дослідний проектний інститут землеустрою". Зазначена технічна документація в Головному управлінні відсутня, оскільки не була передана розробником до місцевого фонду документації із землеустрою та оцінки земель.
12.11.2013 Відділом Держземагенства у Снігурівському районі відкрито Поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером 4825780400140000218.
Відповідно до запису № 001 від 12.11.2013 з Поземельної книги земельна ділянка з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 площею 28,7449 га розташована у Миколаївській області, Снігурівському районі, на території Олександрівської сільської ради; категорія земель – землі сільськогосподарського призначення; код цільового призначення – А.01.
31.03.2020 до Поземельної книги внесено відомості:
- про зміни запису, а саме: виправлення відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки (запис № 004 від 31.03.2020 Поземельної книги).
- про обмеження у використанні земельної ділянки з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218, а саме: охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи площею 1,0201 га. Строк дії - постійний (запис № 006 від 31.03.2020 Поземельної книги);
- про виправлення виду цільового призначення, виправлення виду використання, а саме: код виду цільового призначення: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення (запис № 007 від 31.03.2020).
14.12.2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність” від 14.12.2020 № 54-ОТГ передано територіальній громаді, в особі Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3013,2063 га, які розташовані в межах території Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, згідно з актом приймання-передачі, в тому числі земельну ділянку площею 28,7419 га з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218, вид земельних угідь – пасовища, цільове призначення земельної ділянки – 16.00 “Землі запасу”, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки – охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи (п. 10 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність Горохівській сільській раді Снігурівського району Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу № 54-ОТГ).
14.12.2020 на підставі акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 14.12.2020 Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області передало із державної власності, а територіальна громада в особі Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області прийняла у комунальну власність земельні ділянки загальною площею 3013,2063 га згідно з додатком.
Додатком до акту є Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, відповідно до п. 10 якого передано земельну ділянку площею 28,7419 га з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218.
08.02.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 площею 28,7449 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2287782448257). Власник - Територіальна громада, Горохівська сільська рада. Підстава для державної реєстрації права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна б/н від 14.12.2020; наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 54-ОТГ виданий 14.12.2020.
11.02.2021 до Поземельної книги внесено відомості про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218, а саме: щодо права комунальної власності Горохівської сільської ради (запис № 009 від 11.02.2021 Поземельної книги).
Відповідно до даних Публічної кадастрової карти земельна ділянка з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 площею 28,7449 га відноситься до земель комунальної власності з призначенням 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), дата оновлення інформації 11.02.2021.
Відповідно до інформації Філії “Баштанське лісове господарство” ДП “Ліси України” № 1159 від 15.12.2023 земельні ділянки, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 накладається на земельну ділянку в кварталі 32 Державного лісового фонду Снігурівського лісництва філії “Баштанське лісове господарство”. 
До інформації додано копії планів лісонасаджень Снігурівського лісництва (квартал 10, 32), копії планшетів лісовпорядкування Снігурівського лісництва (квартал 10, 32), копії проекту організації та розвитку лісового господарства Снігурівського лісництва (квартал 10, 32), (таксаційний опис).
Філія "Баштанське ЛГ" не надавала погодження на зміну цільового призначення, добровільну відмову, згоду на вилучення або відведення вищевказаних ділянок у комунальну власність, будь-яким фізичним або юридичним особам. 
Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання “Укрдержліспроект” № 03-44 від 16.01.2024, наданої на запит прокуратури, останнє надало витяг з картографічної бази даних матеріалів лісовпорядкування з нанесеними межами кварталу 10 і частини кварталів 11 та 32 Снігурівського лісництва ДП "Березнегуватський лісгосп" відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2013 року та межами їх таксаційних виділів і межами земельних ділянок, зокерема, з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218, що нанесена згідно з наданим каталогом координат, з якого вбачається накладення земельної ділянки з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 на землі кварталу 32 Снігурівського лісництва ДП “Березнегуватський лісгосп”.
Відповідно до інформації Південного лісового офісу ДП “Ліси України” № 63/24-Вих від 25.01.2024 земельні ділянки з кадастровими номерами 4825780500:14:000:0042, 4825780400:14:000:0220, 4825780400:14:000:0218 накладаються на землі Державного лісового фонду Снігурівського лісництва філії “Баштанське лісове господарство” (далі філія) в кварталах 10 та 32, які є землями державного лісового фонду, постійним користувачем яких є філія на підставі матеріалів лісовпорядкування - Проекту організації та розвитку лісового господарства Снігурівського лісництва, затвердженого Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням. Наразі території засмічені вибухонебезпечними предметами. 
Орієнтовна площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 на землі лісового фонду в кварталі 32 складає вид. 8 - 1,4 га, вид. 7 - 1,7 га, вид. 5 - 7,4 га, вид. 4 - 12 га, вид. 6-1,2 га, вид. 2 - 0,1 га = 23,8 га (загальна площа накладення по виділам).
Філія не надавала погодження на зміну цільового призначення, добровільну відмову, згоду на вилучення або відведення вищевказаних ділянок у комунальну власність, будь-яким фізичним або юридичним особам. Будь-які рішення щодо вилучення, припинення права постійного користування або зміни цільового призначення зазначених земель філією.
Земельні ділянки в кварталах 10 та 32 перебувають під державною лісовою охороною.
Додатком до інформації Південного лісового офісу ДП “Ліси України” № 63/24-Вих від 25.01.2024 є: копії планів лісонасаджень Снігурівського лісництва (квартал 10, 32); копії планшетів лісовпорядкування Снігурівського лісництва (квартал 10, 32); копії проекту організації та розвитку лісового господарства Синівського лісництва (таксаційний опис).
Відповідно до інформації Миколаївської обласної державної адміністрації (Миколаївської обласної військової адміністрації) № 05-67/60/5-24 від 05.01.2024 начальником обласної військової адміністрації (до 24.02.2022 - головою обласної державної адміністрації) не видавались розпорядження про вилучення із постійного користування або припинення права постійного користування Державного підприємства “Баштанське лісове господарство” або інших лісогосподарських підприємств земельними ділянками, зокрема, з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218, зміни її цільового призначення.
Відповідно до інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України № 33483/0/2-23 від 30.12.2023, наданої на запит прокуратури, Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення, припинення права постійного користування державному спеціалізованому господарському підприємству “Ліси України” або іншому лісогосподарському підприємству, погодження зміни цільового призначення земельних ділянок, зокрема, зазначеної у запиті земельної ділянки з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218, не приймалося.
Відповідно до інформації Горохівської сільської військової адміністрації Баштанського району Миколаївської області № 162/01-02-29/24 від 19.02.2024 Горохівською сільською військовою адміністрацією жодних розпоряджень стосовно передачі у володіння або оренду, зміни цільового призначення, поділу або об`єднання земельних ділянок, зокрема, з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 не приймалися. Дана ділянка знаходиться у комунальній власності Горохівської громади. 
Пунктом 1 наказу Державного агентства лісових ресурсів України “Про припинення Державного підприємства “Березнегуватське лісове господарство”, та затвердження складу Комісії з припинення” № 643 від 12.10.2021 припинено Державне підприємство “Березнегуватське лісове господарство” (код ЄДРПОУ 05453953), а саме приєднання до Державного підприємства “Баштанське лісове господарство” (код ЄДРПОУ 00992542). Відповідно до п. 7 вказаного наказу Державне підприємство “Баштанське лісове господарство” є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства “Березнегуватське лісове господарство”.
Пунктом 1 наказу Державного агентства лісових ресурсів України “Про припинення Державного підприємства “Баштанське лісове господарство” та затвердження комісії з припинення” № 111 від 11.01.2023 припинено Державне підприємство “Баштанське лісове господарство” (код ЄДРПОУ 00992542) шляхом реорганізації, а саме – приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (код ЄДРПОУ 44768034). Відповідно до п. 8 вказаного ДСГП “Ліси України” є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства “Баштанське лісове господарство”.
Прокурор зазначив, що під час інвентаризації земель сільськогосподарського призначення у 2013 році та подальшої передачі їх у комунальну власність було порушено вимоги земельного і лісового законодавства, оскільки на підставі розпорядження Снігурівської РДА та розробленої технічної документації сформовано і зареєстровано земельну ділянку площею 28,7449 га (кадастровий номер 4825780400:14:000:0218) як землю запасу сільськогосподарського призначення державної власності, хоча вона частково належала і належить до земель державного лісового фонду та не вилучалась з постійного користування державного лісогосподарського підприємства; у 2020 році ця ділянка наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області була передана у комунальну власність, що, на думку прокуратури, свідчить про її незаконне вилучення із земель лісогосподарського призначення та зміну цільового призначення в односторонньому і позасудовому порядку з перевищенням повноважень, усупереч ч. 1 ст. 20 ЗК України, ст. 57 ЛК України та встановленому мораторію на вилучення земель, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що земельна ділянка з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 площею 28,7449 га, передана у комунальну власність як землі сільськогосподарського призначення, фактично накладається на землі державного лісового фонду Снігурівського лісництва площею 23,8 га. ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, видавши наказ №54-ОТГ від 14.12.2020, діяло з перевищенням повноважень, оскільки розпорядження лісовими землями належало до компетенції Кабінету Міністрів України. Формування ділянки та її передача у комунальну власність відбулися всупереч мораторію на вилучення земель лісгоспів, що свідчить про незаконність її інвентаризації та державної реєстрації.
Оскільки спірна ділянка не може існувати у визначених межах через поєднання державної та комунальної власності, її реєстрація в ДЗК підлягає скасуванню, що відповідно до ст. 79-1 ЗК України та ст. 24 Закону «Про ДЗК» тягне припинення права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав. В той же час вимога про скасування наказу Держгеокадастру є неефективною, оскільки акт уже реалізований передачею землі та реєстрацією права. 
Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що скаржник не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в області від 14.12.2020 № 54-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, у комунальну власність земельної ділянки площею 28,7449 га з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 (№ 10 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальної громади, в особі Горохівської сільської ради Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу).
Тому, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в іншій частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 12.11.2013 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 площею 28,7449 га, розташованої в межах території Горохівської сільської ради Миколаївської області - перегляд рішення апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, предметом апеляційного перегляду даної справи є наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги прокурора про визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в області від 14.12.2020 № 54-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, у комунальну власність земельної ділянки площею 28,7449 га з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до усталеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Таким чином, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
При цьому варто звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
Схожий висновок також зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19.
Суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №446/478/19.
У вказаній справі № 446/478/19 розглядалися вимоги Акціонерного товариства “Укрзалізниця” (далі – АТ “Укрзалізниця”) до Кам`янка-Бузької міської ради та фізичної особи про визнання недійсним рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 506931 від 06.06.2011, виданого фізичній особі, оскільки земельна ділянка, яка знаходиться у постійному користуванні АТ “Укрзалізниця”, частково накладається на земельну ділянку, надану у власність фізичній особі.
У пунктах 78– 81 вказаної постанови від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що: “… усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143). 
Оскаржуване рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.
Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia – “суд знає закони”. Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)].
Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення”.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146).
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).
Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 зазначила, що: “… у справі позивач заявляє вимогу про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким фізичній особі передано у власність земельну ділянку площею 0,1259 га, – тобто намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на смугу відведення залізниці).
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. АТ “Укрзалізниця” має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на смугу відведення залізниці. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16”).
У власних висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка – це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. Частина земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці та межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що фізична особа буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку АТ “Укрзалізниця”, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність фізичній особі якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним”.
Крім того, у постанові від 22.01.2025 у справі №446/478/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: “… віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.
Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.
Тому в контексті обставин справи № 446/478/19 та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ “Укрзалізниця” та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності фізичної особи”.
Оскільки спір стосується земельної ділянки, яка частково накладається на землі державного лісового фонду, належним способом захисту права позивача у даному випадку є віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, власником якої є держава. 
Враховуючи, що спірна ділянка частково є землями комунальної власності сільськогосподарського призначення, а частково (площею накладення на землі державного лісового фонду) державною власністю, отже, остання не може існувати у встановлених межах та з визначеним кадастровим номером як об`єкт земельних відносин та цивільних прав в розумінні ст. 79, 79-1 ЗК України, у зв`язку з чим державна реєстрація в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 проведена незаконно та підлягає скасуванню з одночасним припиненням речових прав на неї (права власності територіальної громади в особі Горохівської сільської ради (код ЄДРПОУ 04377032, державна реєстрація якого (права) вчинена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.02.2021, запис № 40486803).
Водночас судом першої інстанції правомірно відмовлено в частині визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14.12.2020 №54-ОТГ, у зв`язку з неефективністю обраного способу захисту прав, оскільки вказаний наказ фактично вичерпав свою дію виконанням. 
Так, на підставі оскаржуваного наказу та акту приймання-передачі земельних ділянок передано з державної у комунальну власність земельну ділянку з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права комунальної власності на вказану земельну ділянку. 
Тобто, наказ вичерпав свою дію, його виконання до набрання судовим рішенням у даній справі неможливе з огляду на наявну державну реєстрацію речового права, а після набрання судовим рішенням законної сили виконання вказаного наказу також неможливе, оскільки державна реєстрація земельної ділянки в ДЗК підлягає скасуванню, тобто повторна реєстрація земельної ділянки з тим же кадастровим номером неможлива як юридично (ч. 7 ст. 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр"), так і технічно. 
Обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148).
Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 (пункт 7.9). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia – "суд знає закони" (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 50), від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 109)).
Оскільки задоволення вимоги про скасування наказу ГУ Держгеокадастру не призведе до відновлення порушених прав держави на спірну земельну ділянку, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у позові у цій частині є обґрунтованими.
На спростування доводів апеляційної скарги колегія суддів установила, що постановою Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 915/102/24 за позовом прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державного лісового фонду шляхом визнання незаконними і скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасовано судові рішення в частині задоволення позовних вимог про усунення Миколаївській ОДА перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконними і скасування наказів ГУ Держгеокадастру, прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог прокурора відмовлено. 
Верховний Суд у справі № 915/102/24 виснував, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкових висновків про задоволення позову прокурора в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказів ГУ Держгеокадастру, оскільки задоволення цих позовних вимог не призведе до відновлення порушених прав держави на спірну земельну ділянку, а також те, що накази фактично вичерпали свою дію виконанням.
Колегія суддів зазначає, що правовідносини у справі №915/102/24 є подібними зі спірними правовідносинами у цій справі №915/299/24, яка розглядається, тому Суд відповідно до вимог статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховує наведені висновки.
Також судова колегія звертає увагу на постанову Верховного Суду від 25.11.2025 року у справі №915/693/24 за позовом прокурора про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державного лісового фонду шляхом визнання незаконними і скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що обґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги Прокурора про скасування наказів ГУ Держгеокадастру від 17.12.2019 № 12068/0/14-19-СГ та від 08.12.2020 № 22-ОТ є неефективним способом захисту.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги прокурора про усунення перешкод Миколаївській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в області від 14.12.2020 № 54-ОТГ в частині передачі територіальній громаді, в особі Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, у комунальну власність земельної ділянки площею 28,7449 га з кадастровим номером 4825780400:14:000:0218 (№ 10 Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальної громади, в особі Горохівської сільської ради Миколаївської області, що є додатком до вказаного наказу) з огляду на неефективність такого способу захисту.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/299/24.
За таких обставин, апеляційна скарга Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/299/24 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/299/24 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025 у справі №915/299/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 09.02.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська