ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/24679/25
категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль» до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Приватне акціонерне товариство «Плодоовочевий комбінат», про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

установив:
У жовтні 2025 року Підприємство об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль» (далі – позивач, Підприємство) звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» з позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі – відповідач, Відділ), у якому просить визнати протиправними дії щодо не зняття та не скасування арешту, застосованого постановою старшого державного виконавця Головні О.В. від 27 травня 2016 року у виконавчому провадженні №34656430 до Овочесховища №12 площею 1714,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. І. Гонти, 68, РНМ 5053205, та скасування (припинення) такого арешту.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зведеному виконавчому провадженні №34656430, в рамках якого 25 травня 2016 року прийнято постанову про арешт майна боржника, знищене. Зауважує, що з 2018 року позивачу належить право власності на нерухоме майно, що виступало об`єктом іпотеки та на яке накладено арешт у межах виконавчого провадження. Не зважаючи на зазначене відповідач не зняв арешт із зазначеного майна, що, на переконання позивача, порушує його право власності на такий об`єкт. 
Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року позов прийнято до провадження, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Приватне акціонерне товариство «Плодоовочевий комбінат» (далі – третя особа, ПрАТ «Плодоовочений комбінат»), призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та визначено відповідачу строку для подання відзиву на позов. 
01 січня 2025 року до суду відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що на виконанні в Корольовському відділі державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало зведене виконавче провадження № 34656430 від 10 жовтня 2012 року про стягнення з ПрАТ «Плодоовочевий комбінат» на користь юридичних осіб та держави заборгованості в сумі 4551037,82 грн, до складу якого входило 8 виконавчих проваджень. У межах зведеного виконавчого провадження № 34656430 з метою забезпечення виконання виконавчих документів, які входили у склад зведеного виконавчого провадження, старшим державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Головнею О.В. 27 травня 2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно ПрАТ «Плодоовочевий комбінат», а саме Овочесховище №12 площею 1714,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. І. Гонти, 68, відомості про що внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Також, державним виконавцем вчинялися дії, щодо звернення стягнення на вказане овочесховище, але враховуючи той факт, що Підприємством не були авансовані витрати на проведення експертної оцінки овочесховища, державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчих документів стягувачеві та припинення дій щодо реалізації нерухомого майна. В усіх виконавчих провадженням виконавчі документи повернуті на підставі пунктів 2, 4 та 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначені підстави завершення виконавчого провадження не передбачають зняття арешту з майна боржника. Додатково зауважує, що з наданої до позову копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що майно Овочесховище №12 площею 1714,9 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. І. Гонти, 68, за реєстраційним номером майна 5053205, з якого позивач просить скасувати арешт, належить на праві власності ВАТ «Плодоовочевий комбінат», а не позивачу. Також, в позові не зазначено, який саме арешт потрібно скасувати (номер запису про обтяження), що накладений на підставі постанови старшого державного виконавця Головні О. В. від 27 травня 2016 року у зведеному виконавчому провадженні №34656430, оскільки згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні декілька арештів внесених відповідно до даної постанови. Акцентує увагу на пропущені позивачем строку звернення до суду.
26 січня 2026 року до суду надійшла заява третьої особи, в якій міститься прохання здійснювати розгляд справи за її відсутності.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що на виконанні Відділу перебувало зведене виконавче провадження № 34656430 від 10 жовтня 2012 року про стягнення з ПрАТ «Плодоовочевий комбінат» на користь юридичних осіб та держави заборгованість в сумі 4551037,82 грн, до складу якого входило 8 виконавчих проваджень, а саме:
виконавче провадження № 29485218 з виконання постанови №ВП12162628, виданої Корольовським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції 15 вересня 2011 року про стягнення з ПрАТ «Плодоовочевий комбінат» виконавчого збору у розмірі 91616,29 грн та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 6247,80 грн.
29 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що: «В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника. Так згідно довідки Державної фіскальної служби України за боржником відкриті банківські рахунки відсутні, згідно довідки УМВС в Житомирській області за боржником транспортні засоби не зареєстровані. Також державним виконавцем встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано овочесховище №12, літера «Щ» за планом земельної ділянки, цегляне, загальною площею 1714,9 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Івана Гонти, 68, що перебуває в іпотеці Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль». Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У відділі відсутні виконавчі документи по стягненню з боржника на користь Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль». У зв`язку з цим існує заборона проведення стягнення на нерухоме майно». Повторно на виконання вказаний виконавчий документ до відділу ДВС не надходив;
- виконавче провадження № 29582033 з виконання виконавчого напису № 876, виданого 13 лютого 2009 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. про звернення стягнення на овочесховище №12, літера «Щ» за планом земельної ділянки, цегляне, загальною площею 1714,9 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Івана Гонти, 68, що належить на праві власності Відкритому акціонерному товариству «Плодоовочевий комбінат». Зазначене овочесховище на підставі договору іпотеки, посвідченого 14 листопада 2007 року зареєстрованим № 12165 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А., договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 12165 від 14 листопада 2007 року, посвідченого 16 травня 2008 року за реєстровим договором № 6066 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А., передане у іпотеку заставу Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Житомир», місцезнаходження: м. Житомир, Бульвар новий, 5. За рахунок коштів, отриманих від реалізації овочесховище №12 по вулиці Івана Гонти, 68 в місті Житомирі, задовольнити вимоги АК ПІБ (Філії «Відділення Промінвестбанку в м. Житомир») в розмірі 914362,93 грн та 1800 грн витрат за вчинення напису, а всього – 916162,93грн.
04 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про зміну сторони виконавчого провадження № 29582033, згідно якої стягувачем стало – Підприємство об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль».
29 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №29582033 на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що: «Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно яке перебуває в іпотеці стягувача. В подальшому виникла необхідність у авансуванні витрат на проведення експертної оцінки майна боржника. У зв`язку з чим та керуючись статтями 18, 42, 43 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 04 лютого 2019 року на адресу стягувача направлено вимогу в строк до 14 лютого 2019 року повідомити про намір чи відсутність наміру авансувати витрати на проведення виконавчих дій, а саме на проведення експертної оцінки». Повторно на виконання вказаний виконавчий документ до відділу ДВС не надходив; 
- виконавче провадження № 31381882 з виконання наказу № 17/222, виданого 30 липня 2010 року Господарським судом Житомирської області, про стягнення з ПАТ «Плодоовочевий комбінат» на користь Філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» боргу на загальну суму 438585,35 грн. 
04 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про зміну сторони виконавчого провадження № 31381882, згідно якої стягувачем стало Підприємство об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль».
29 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №29582033 на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що: «Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно яке перебуває в іпотеці стягувача. В подальшому виникла необхідність у авансуванні витрат на проведення експертної оцінки майна боржника. У зв`язку з чим та керуючись статтями 18, 42, 43 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 04 лютого 2019 року на адресу стягувача направлено вимогу в строк до 14 лютого 2019 року повідомити про намір чи відсутність наміру авансувати витрати на проведення виконавчих дій, а саме на проведення експертної оцінки». Повторно на виконання вказаний виконавчий документ до відділу ДВС не надходив; 
- виконавче провадження № 32186732 з виконання наказу № 19/1072, виданого 02 листопада 2010 року Господарським судом Житомирської області, про стягнення з ПрАТ «Плодоовочевий комбінат» на користь ПАТ «ЖИТОМИРСЬКИЙ ЗАВОД «ШЛЯХІНДУСТРІЯ» боргу на загальну суму 27893,79 грн.
29 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що: «В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника. Так згідно довідки Державної фіскальної служби України за боржником відкриті банківські рахунки відсутні, згідно довідки УМВС в Житомирській області за боржником транспортні засоби не зареєстровані. Також державним виконавцем установлено, що за боржником на праві власності зареєстровано овочесховище №12, літера «Щ» за планом земельної ділянки, цегляне, загальною площею 1714,9 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Івана Гонти, 68, що перебуває в іпотеці Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль». Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У відділі відсутні виконавчі документи по стягненню з боржника на користь Підприємство об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль». У зв`язку з цим існує заборона проведення стягнення на нерухоме майно». Повторно на виконання вказаний виконавчий документ до відділу ДВС не надходив; 
- виконавче провадження № 39176067 з виконання виконавчого листа № 2992/13, виданого 16 липня 2013 року Житомирським окружним адміністративним судом, про стягнення з ПАТ «Плодоовочевий комбінат» на користь Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 1020,00 грн.
24 січня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними;
- виконавче провадження № 44253973 з виконання виконавчого листа № 1438/14, виданого 13 травня 2014 року Житомирським окружним адміністративним судом, про стягнення з ПАТ «Плодоовочевий комбінат» на користь Державного бюджету України 1700,00 грн.
29 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що: «В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника. Так згідно довідки Державної фіскальної служби України за боржником відкриті банківські рахунки відсутні, згідно довідки УМВС в Житомирській області за боржником транспортні засоби не зареєстровані. Також державним виконавцем встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано овочесховище №12, літера «Щ» за планом земельної ділянки, цегляне, загальною площею 1714,9 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Івана Гонти, 68, що перебуває в іпотеці Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль». Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У відділі відсутні виконавчі документи по стягненню з боржника на користь Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль». У зв`язку з цим існує заборона проведення стягнення на нерухоме майно». Повторно на виконання вказаний виконавчий документ до відділу ДВС не надходив;
- виконавче провадження № 50544670 з виконання наказу № 906/1296/15, виданого 24 грудня 2015 року Господарським судом Житомирської області, про стягнення з ПАТ «Плодоовочевий комбінат» на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованості в сумі 2666036,53 грн.
04 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про зміну сторони виконавчого провадження, згідно якої стягувачем стало Підприємство об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль». 
28 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що: «Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно яке перебуває в іпотеці стягувача. В подальшому виникла необхідність у авансуванні витрат на проведення експертної оцінки майна боржника. У зв`язку з чим та керуючись статтями 18, 42, 43 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 04 лютого 2019 року на адресу стягувача направлено вимогу в строк до 14 лютого 2019 року повідомити про намір чи відсутність наміру авансувати витрати на проведення виконавчих дій, а саме на проведення експертної оцінки». Повторно на виконання вказаний виконавчий документ до відділу ДВС не надходив;
- виконавче провадження № 56237251 з виконання виконавчого листа № 2992/13, виданого 16 липня 2013 року Житомирським окружним адміністративним судом, про стягнення з ПАТ «Плодоовочевий комбінат» на користь Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 1020,00 грн, який надійшов до відділу повторно.
29 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що: «В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника. Так згідно довідки Державної фіскальної служби України за боржником відкриті банківські рахунки відсутні, згідно довідки УМВС в Житомирській області за боржником транспортні засоби не зареєстровані. Також державним виконавцем встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано овочесховище №12, літера «Щ» за планом земельної ділянки, цегляне, загальною площею 1714,9 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Івана Гонти, 68, що перебуває в іпотеці Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль». Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У відділі відсутні виконавчі документи по стягненню з боржника на користь Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль». У зв`язку з цим існує заборона проведення стягнення на нерухоме майно». Повторно на виконання вказаний виконавчий документ до відділу ДВС не надходив.
У межах зведеного виконавчого провадження № 34656430 з метою забезпечення виконання виконавчих документів, які входили у склад зведеного виконавчого провадження, старшим державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Головнею О.В. 27 травня 2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно ПрАТ «Плодоовочевий комбінат», а саме Овочесховище №12 площею 1714,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. І. Гонти, 68, відомості про що внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Також державним виконавцем вчинялися дії щодо звернення стягнення на вказане овочесховище, але враховуючи той факт, що Підприємством об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль» не були авансовані витрати на проведення експертної оцінки овочесховища, державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчих документів стягувачеві та припинення дій щодо реалізації нерухомого майна.
Зведене виконавче провадження № 34656430 та виконавчі провадження, які входили у зведене виконавче провадження, знищені відповідно до пунктів 1, 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5 у зв`язку з закінченням строку зберігання виконавчих проваджень.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 31 жовтня 2024 року за пошуковим запитом «права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження» за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вулиця Гонти Івана, будинок 68, 20 лютого 2018 року проведено державну реєстрацію права власності позивача на Овочесховище №12 площею 1714,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. І. Гонти, 68 на підставі договору відступлення права вимоги №02/03-18/3.
Покликаючись на реєстрацію права власності, Підприємство стверджує, що існування арешту, накладеного на зазначений об`єкт, перешкоджає вільному розпорядженню таким, що і обумовило звернення до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку твердженню відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду з розглядуваним позовом, суд зауважує на таке.
Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що така визначає право на звернення до суду саме учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій.
Тим часом, як установлено судом позивач не виступав учасником виконавчих проваджень, що були об`єднані у зведене виконавче провадження № 34656430 та в межах якого 27 травня 2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.
Оформлення права власності за позивачем обумовило завершення всіх виконавчих проваджень.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що розглядуваний спір не належить до категорії, визначеної статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, що і обумовило відкриття провадження у справі та визначення його розгляду у порядку частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки – це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно із частиною 1 статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (частина 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду – це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Ураховуючи те, що в цій справі оскаржується саме протиправна бездіяльність Відділу щодо не зняття арешту, накладеного постановою від 27 травня 2016 року, на майно, що у подальшому перейшло у власність позивачу, то предметом спору в цій справі є триваюче порушення прав позивача у виді заборон розпоряджатися належним йому на праві власності майном.
Бездіяльність – це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.
Отже, вчинена відповідачем бездіяльність фактично є триваючим правопорушенням, оскільки відсутність дій щодо зняття арешту.
Суд ураховує, що в чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення».
Разом із цим, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.
Тобто протиправна бездіяльність не закінчується після спливу законодавчо визначено строку, а продовжує тривати доти, доки не будуть встановлені обставини, які дозволять визначити, чи були дотриманні приписи закону в точному його розумінні.
Підсумовуючи наведене вище, Суд констатує, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення – припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. В іншому разі суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.
У справі «Лелас проти Хорватії» Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справа Європейського суду з прав людини «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Отже, не є слушними доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, про те, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду із цим позовом, оскільки бездіяльність відповідача має триваючий характер.
Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі №990/29/22.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час відкриття зведеного виконавчого провадження 10 жовтня 2012 року та накладення арешту на майно боржника – 27 травня 1016 року були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі – Закон України № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
На підставі статті 1 названого Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 11 Закону України № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.
Відповідно до частини 2 статті 57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі – Закон України № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» названого Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до пункту 7 зазначеного розділу виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
У пунктах 2, 4 та 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачам у рамках зведеного виконавчого провадження – 29 березня 2019 року) зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:
у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;
стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;
законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи в судах визначені у частині 1 статті 39 Закону України№ 1404-VIІІ.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2025 року в справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зазначила, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.
Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною 1 статті 39 Закону України № 1404-VIII, свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.
З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина 1 статті 40 Закону України № 1404-VI11).
Водночас частиною 5 статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.
Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа визначені статтею 40 Закону України № 1404-VIII.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до частин 4, 5 статті 59 Закону України № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині 6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 12 та підпункту 2 пункту 104 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною 1 статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові виснувала, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавець у Законі України № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина 3 статті 37 Закону № 1404-VIII).
Отже, за загальним правилом, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника, оскільки така обставина не належить до винятків, передбачених частиною 3 статті 37 Закону № 1404-VIII.
Подібні висновки сформульовані в постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №910/8019/15, від 06 березня 2019 року у справі №263/1468/17, від 04 березня 2020 року ц справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22.
Однак суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Відповідно до частини 1, 2, пункту 1 частини 4 статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню – з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У цій справі встановлено, що 29 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пунктів 2, 4 та 9 частини 1статті 37 Закону України № 1404-VIII.
Повторно виконавчі документи до виконання протягом трьох років після 29 березня 2019 року не пред`являлися.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання (частини 6 статті 12 Закону України № 1404-VIII).
Отже, строк пред`явлення до виконання виконавчих документів сплив та не був поновлений. 
Доказів протилежного відповідач суду не надав.
Проте майно позивача залишається під арештом на підставі постанови державного виконавця від 27 травня 2016 року.
Суд зауважує, що застосування арешту майна як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (зокрема приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
У постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц, від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, від 07 серпня 2024 року у справі № 14-7238/2009 сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
У частині 4 статті 59 Закону України № 1404-VIII передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону України № 1404-VIII).
У цій справі рішення, на виконання яких накладався арешт на майно у межах зведеного виконавчого провадження, не перебувають на примусовому виконанні понад 6 років, строк пред`явлення до виконання таких сплив та не був поновлений.
Ураховуючи викладене, суд дійшов переконання, що збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання рішень, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання таких, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном, позбавляє позивача можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі №202/5715/24.
За таких обставин суд уважає, що бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту, накладеного постановою від 27 травня 2016 року у зведеному виконавчому провадженні №34656430, є протиправною, а тому наявні підстави для зобов`язання останнього знати такий.
Покликання відповідача на те, що позивач просить зняти арешт з майна, яке має реєстраційний номер 5053205 і належить ВАТ «Плодоовочевий комбінат», суд до уваги не приймає.
Номером, що ідентифікує сам фізичний об`єкт (будинок, квартиру) у реєстрі є реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, тоді як реєстраційний номер майна (якщо йдеться про номер запису про право) стосується конкретного права власності, що може змінюватися. Реєстраційний номер об`єкта не змінюється при переході права власності, а номер запису про право – змінюється.
Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 жовтня 2024 року саме в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься реєстраційний номер майна. Тим часом у Державному реєстрі речових прав той самий об`єкт вже має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна.
У зазначеному реєстрі міститься запис про обтяження №30387617, вчинений 27 травня 2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що мова іде про один і той самий об`єкт.
Доводи відповідача про те, що позивачем відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 травня 2020 року у справі №3554/8004/16 обраний неналежний спосіб захисту, суд також уважає недоречними.
Як установлено судом позивач є власником майна, на яке накладено арешт, що підтверджується записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Натомість у справі №3554/8004/16 позивач стверджував, що майно, на яке накладено арешт, належить йому. Однак такий запис у відповідному реєстрі на момент звернення до суду з позовом був відсутній.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що спірні правовідносини не є подібними до розглядуваних у справі №3554/8004/16, а тому відповідне відповідача на зазначену постанову не є релевантним.
На підставі положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Суд зауважує, що позивачем у цій справі сплачено судовий збір в загальній сумі 2423,00 грн згідно з платіжними квитанціями № QTZD-BKLR-1MFE від 14 жовтня 2025 року та № 6089-4807-1616-2293 від 06 листопада 2025 року.
У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі №120/15468/23 зроблено висновок про те, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є взаємопов`язаними однаковими правовідносинами, відтак вказані рішення у випадку їх спільного оскарження розцінюються як одне ціле.
Розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу.
Відповідно до приписів підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 названого Закону за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 зазначеної правової норми передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року №4059-ІХ станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі 3028,00 грн.
Отже, 0,60 грн, сплачені позивачем за подання позову до суду, є надмірно сплаченими (3028 *0,8 =2422,40 грн) і не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Суд зауважує, що надмірно сплачені суми судового збору можуть бути повернуті відповідним судом на підставі клопотання позивача в Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 з наступними змінами та доповненнями
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 255, 257, 272, 292, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль» задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття арешту з Овочесховища №12 площею 1714,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. І. Гонти, 68, реєстраційний номер майна 5053205, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1770255118101, що накладений постановою Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 травня 2016 року ЗВП34656430.
Зобов`язати Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт з Овочесховища №12 площею 1714,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 5053205, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1770255118101, що накладений постановою Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 травня 2016 року ЗВП34656430.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь Підприємства об`єднання громадян «Перспектива плюс» Всеукраїнської громадської організації «Жінок інвалідів та сімей, в яких виховуються діти інваліди «Асоль» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

02.02.26