постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
11 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 357/3787/24
провадження № 51-1943км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,  
осіб, провадження щодо яких закрито     ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
       (в режимі відеоконференції),
захисників                                                         ОСОБА_7 , 
                                                                          ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
прокурора                                                         ОСОБА_9 ,                                         
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_10 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду                         від 25 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 12023111030003468 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївки Донецької області та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК), та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Алмалика Ташкентської області Республіки Узбекистан, мешканця АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 4 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2024 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і закрито кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
При перегляді цього рішення за апеляційною скаргою прокурора Київський апеляційний суд ухвалою від 25 лютого 2025 року залишив його без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах обох інстанцій, просить скасувати оскаржувані судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт скеровано до суду після закінчення строку досудового розслідування не ґрунтується на вимогах закону.
Зокрема вказує, що відповідно до практики Верховного Судуповідомлення сторони захисту про завершення ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у порядку, визначеному ст. 290 КПК, повинно бути отримано безпосередньо слідчим, а факт завершення ознайомлення з матеріалами  досудового розслідування має бути належно підтверджений.
З огляду на це вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК ухвалені без додержання вимог статей 370, 372, 419 КПК.
У доповненнях до касаційної скарги прокурор вказує, що з огляду на ухвалу слідчого судді від 27.02.2024 про встановлення ОСОБА_5 та захиснику ОСОБА_7 строку на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до 12.03.2024, обвинувальний акт був скерований до суду першої інстанції 08.03.2024 у межах строку досудового розслідування. 
Також зазначає, що потерпілим право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування реалізовано 07.03.2024.
У поданих письмових запереченнях на касаційну скаргу захисник                      ОСОБА_7 зазначає про законність оскаржуваних судових рішень і просить залишити їх без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
Прокурор підтримала вимоги касаційної скарги.
Сторона захисту заперечила проти задоволення касаційної скарги і просила залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали судового провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
За правилами ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно зі ст. 113 КПК процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу                       (ч. 2 ст. 113 КПК).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
У зв`язку з цим початок строк досудового розслідування у кримінальному провадженні передбачений ст. 219 КПК обчислюється з моменту вчинення першої зазначеної процесуальної дії і до виконання однієї з перелічених альтернативних процесуальних дій. У частині другій цієї норми встановлено строки досудового розслідування починаючи із моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і до дня повідомлення особі про підозру залежно від ступеню тяжкості злочину, а у частині третій - строки закінчення досудового розслідування після повідомлення особі про підозру (в редакції станом на час проведення процесуальної дії).
Відповідно до вимог ст. 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

З матеріалів провадження вбачається, і це не заперечується прокурором, що:
-          відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 17 липня 2023 року, а 19 вересня того ж року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК;
-          16 листопада 2023 року керівник Білоцерківської окружної прокуратури              ОСОБА_11 своєю постановою продовжив строк досудового розслідування у  кримінальному провадженні до 19 грудня 2023 року;
-          15 грудня 2023 року стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування та надано можливість ознайомитися з матеріалами  провадження.
Отже, з моменту отримання стороною захисту повідомлення про завершення досудового розслідування до закінчення строку досудового розслідування залишалося 4 дні (із 16 по 19 грудня 2023 року).
Упродовж січня-лютого 2024 року ОСОБА_5 та його захисник                             ОСОБА_7 , а також ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_12 знайомилися з матеріалами досудового розслідування.
16 лютого 2024 року ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_12 повністю ознайомилися з матеріалами провадження.
01 березня 2024 року захисник ОСОБА_7 повідомив сторону обвинувачення про реалізацію стороною захисту права наданого ст. 290 КПК                   (т. 1, а. к. п. 71).
Дійсно, ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2024 через зволікання сторони захисту в ознайомленні з матеріалами досудового розслідування було встановлено ОСОБА_5 та його захиснику ОСОБА_7 строк для ознайомлення до 12.03.2024, зі спливом якого вони вважатимуться такими, що скористалися своїм правом на ознайомлення. Проте ця ухвала припинила свою чинність із моменту повідомлення стороною захисту сторону обвинувачення про реалізацію свого права на ознайомлення з цими матеріалами.
Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з п. 19 ч. 1 зазначеної статті стороною кримінального провадження  є - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений, засуджений, виправданий, особа. Стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.
Чинний КПК встановлює два випадки, коли потерпілий набуває статусу сторони: у разі відмови прокурора від підтримання публічного обвинувачення (ст. 340 КПК) та у разі, якщо в обвинувальному акті зі зміненим прокурором в суді обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення чи про зменшення обсягу обвинувачення                          (ч. 3 ст. 338 КПК).
Виходячи з наведеного потерпілий у цьому кримінальному провадженні не є стороною кримінального провадження, на яку поширюються положення ч. 5           ст. 219 КПК.
Тому твердження прокурора, що строк ознайомлення потерпілого (його представника) з матеріалами кримінального провадження не включається в строк досудового розслідування суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Таким чином, з урахуванням положень ст. 219 КПК, передбачений законом строк досудового розслідування відновив свій сплив з 02 березня 2024 року та закінчився о 24:00 05 березня 2024 року.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні був затверджений прокурором Білоцерківської окружної прокуратури 07 березня 2024 року, цього ж дня його було вручено ОСОБА_5 та захиснику ОСОБА_7 , а також                  ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_12 і 08 березня 2024 року скеровано до місцевого суду (т. 1, а. к. п. 1-48). 
Кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах цього строку обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду. 
У підготовчому судовому засіданні 10 червня 2024 року стороною захисту було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі                   п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки обвинувальний акт було скеровано до суду поза межами строку досудового розслідування.
Усупереч доводам касаційної скарги прокурора, стороною захисту було надано суду для огляду оригінал повідомлення про завершення ознайомлення з матеріалами досудового розслідування належної якості (т. 1, а. к. п.99-100).
При перегляді рішення місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, які є аналогічними тим, що наведені ним в касаційній скарзі, апеляційний суд уважно перевірив викладені в ній доводи та дійшов висновку про їх безпідставність і обґрунтовано відмовив у її задоволенні. 
При цьому апеляційний суд визнав безпідставними доводи прокурора в скарзі про те, що заява захисника ОСОБА_7 про завершення ознайомлення сторони захисту з матеріалами провадження, яка надійшла на адресу Білоцерківського РУП ГУНП НПУ в Київській області 01.03.2024, не повинна враховуватися судом при обчисленні строку досудового розслідування, оскільки визначальним для обчислення цього строку є момент її отримання  слідчим 04.03.2024, а тому, на думку прокурора, продовження строку досудового розслідування у справі має обчислюватися з 05.03.2024. 
З приводу такої позиції прокурора суди обох інстанцій у своїх рішеннях слушно вказали на те, що прокурором у суді не було доведено, що Білоцерківське             РУП ГУНП в Київській області та його структурний підрозділ - слідчий відділ перебувають у різних приміщеннях і мають різне місцезнаходження (юридичне чи фактичне), що могло вплинути на строки отримання слідчим заяви захисника, або що визначена певними нормативними документами організація роботи та діловодства у районному управлінні поліції передбачає (дозволяє чи навпаки зобов`язує) або дає іншу можливість учасникам провадження звертатись безпосередньо до слідчого відділу з відповідними заявами та клопотаннями. 
Із правильністю таких висновків судів першої та апеляційної інстанції погоджується і Верховний Суд.
За такого колегія суддів доходить висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням вимог статей 370, 372, 419  КПК.
При перевірці цих рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, наслідком яких може бути їх скасування, а тому передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Залишити без задоволення касаційну скаргу прокурора, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без зміни. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________                         _________________                       _________________ 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                      ОСОБА_3