РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2-о/510/57/26
Справа № 510/164/26
04 лютого 2026 року м. Рені Одеської області
Ренійський районний суд Одеської області у складі 
Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.
за участю секретаря Фурсової А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 /заінтересована особа – ОСОБА_2 / про видачу обмежувального припису, -

встановив:
Заявник звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису /заінтересованаособа –  ОСОБА_2 /, який полягає у забороні наближатись до неї та місця її роботи, а також вести листування, телефонні переговори, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, шлюб із яким розірвано 11 листопада 2024 року за рішенням суду (справа № 510/1810/24). 
ОСОБА_2 проживає окремо від заявника, однак має надмірну конфліктність, через що постійно приходив до будинку заявника та погрожував, що застосує відносно неї фізичну силу, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відділення поліції. 
Наведені обставини стали приводом для звернення заявника до суду.
Заявник з`явилась у судове засідання, пояснила, що після закінчення відносно ОСОБА_2 обмежувального припису, який діяв по 07 липня 2025 року (рішення Ренійського районного суду Одеської області № 510/2853/24 від 07 січня 2025 року) та притягнення його до відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (вирок Ренійського районного суду Одеської області від 05 серпня 2025 року, справа № 510/1120/25), останній продовжує приходити до її будинку де вона мешкає разом із дітьми, вільно ходить по будинку та фотографує. З наведеного, заявник просила також заборонити ОСОБА_2 наближатись до будинку в якому вона мешкає та видати обмежувальний припис стосовно останнього строком на шість місяців.
Заінтересована особа ОСОБА_2 з`явився у судове засідання, пояснив, що приходив до оселі заявника, щоб відвідати дітей, які проживають разом з ОСОБА_1 . Після закінчення дії раніше встановленого за рішенням суду обмежувального припису, ніяких дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства, відносно ОСОБА_1 не вчиняв. Зазначив, що в матеріалах заяви відсутні докази, які підтверджують вчинення ним протиправних дій згідно Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З наведених підстав просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Дійсно, як встановлено судом, заявник проживає разом із дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . 
Заінтересована особа – ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 11 листопада 2024 року (справа № 510/1810/24) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Так, судом встановлено, що для запобігання та протидії домашньому насильству до суду з заявою по видачу обмежувального припису звернулось колишнє подружжя та особи, які мають спільних дітей (ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 07 січня 2025 року (справа № 510/2853/24) видано обмежувальний припис ОСОБА_2 , за яким йому заборонено наближатись на відстань менше 10 метрів до ОСОБА_1 та її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців (з 07 січня 2025 року по 07 липня 2025 року). 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
Так, обставини встановлені вищевказаними рішеннями суду, які зазначені заявником в заяві про видачу обмежувального припису є встановленими. 
12 травня 2025 року від потерпілої особи ОСОБА_1 до Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення за кваліфікацією – ст. 126-1 КК України, яка внесена до ЄДРДР за № 12025162150000694. 
За наслідком розгляду кримінального провадження № 12025162150000694 від 12 травня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, останнього було засуджено до покарання у вигляді одного року шість місяців позбавлення волі. Визначено остаточне покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України – у вигляді одного року шість місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік з покладенням на останнього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, відповідно до вироку Ренійського районного суду Одеської області від 05 серпня 2025 року (справа № 510/1120/25). 
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, особа, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», може подати заяву до суду про видачу обмежувального припису.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника віднесено до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яка визначає значення термінів даного закону, кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. В свою чергу домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Крім того, на підтвердження вчинення домашнього насильства, заявником доданий до матеріалів справи витяг з ЄРДР № 12025168150000009 від 06 березня 2025 року за її заявою про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.
Оскільки, ніяких доказів про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (ЄРДР № 12025168150000009), передбаченого ст. 390-1 КК України матеріали справи не містять, так само, як і відсутні відповідні відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначений доказ на час розгляду справи судом до уваги не береться. А всі інші твердження заявника ОСОБА_1 про продовження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства не підтверджуються ніякими доказами та зводяться лише до можливого порушення недоторканності житла (ст. 162 КК України), що, в свою чергу, без належних доказів, розцінюється судом як припущення. 
Відповідно до ч. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 ознак домашнього насильства та відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 77, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 293, 350-1 - 350-8, 352, 354, 355 ЦПК України, - 
вирішив:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 /заінтересована особа – ОСОБА_2 / про видачу обмежувального припису – відмовити.
Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення до правоохоронних органів для забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Попередити  ОСОБА_2 про кримінальну відповідальність за порушення недоторканості житла, відповідно ст. 162 КК України.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 09 лютого 2026 року.

Суддя    О.О. Гончарова-Парфьонова