Номер провадження: 22-ц/813/7274/25 
Справа № 947/2285/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Назарової М.В.,
з участю секретаря Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило назву на акціонерне товариство «Сенс-Банк») на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року, постановленого під головуванням судді Маломуж А.І., повний текст рішення складений 05 листопада 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс-Банк»), державного реєстратора комунального підприємства «Агенція Державної реєстрації» Бурлаченка Ігоря Володимировича, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського Артема Едуардовича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та нотаріуса, -
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), яке змінило назву на акціонерне товариство «Сенс-Банк» (далі АТ «Сенс Банк»), державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченка І.В., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А.Е. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та нотаріуса, в якому просили:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Бурлаченка І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2018 року, індексний номер 44653637;
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А. Е. від 27 січня 2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50824299.
В обґрунтування свого позову зазначили, що 04 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», і ОСОБА_1 як позичальником підписано договір іпотеки, який посвідчено нотаріально.
Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Власником квартири є ОСОБА_3 , який згідно з договором іпотеки був майновим поручителем та іпотекодавцем.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та довідкою з КП «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» (далі КП «ЖКС «Вузівський») ОСОБА_3 , крім зазначеної квартири, не має іншого житла та постійно проживає за вказаною адресою.
Також за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 та постійно мешкає ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 06 серпня 2019 року № 1070 та актом КП ЖКС «Вузівський» від 26 квітня 2018 року.
17 грудня 2018 року АТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержатель зареєструвало за собою право власності на квартиру  АДРЕСА_1  згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2018 року № 44653637, прийнятим державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Одеської області Бурлаченком І.В.
23 січня 2020 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чапський А.Е. під час дії арешту, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року, прийняв рішення від 27 січня 2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50824299, про реєстрацію права власності на нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк». Підставою зазначено передавальний акт від 11 жовтня 2019 року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважали, що рішення були прийняті реєстраторами з порушенням законів України «Про іпотеку» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язання громадянина України за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволений.
Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Бурлаченка І.В. від 17 грудня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44653637.
Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А.Е. від 27 січня 2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50824299.
Встановлений порядок виконання рішення шляхом поновлення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на цю квартиру.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» (яке змінило назву на АТ «Сенс-Банк») звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не застосовуються.
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2023 року апеляційна скарга АТ «Альфа-Банк» (яке змінило назву на АТ «Сенс-Банк») задоволена частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
На постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2023 року,  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Постанова Одеського апеляційного суду від 27 червня 2023 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року апеляційна скарга АТ «Альфа-Банк» (яке змінило назву на АТ «Сенс-Банк») задоволена частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишений без задоволення.
Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року, ОСОБА_1  подав касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 30 липня 2025 року касаційна скарга  ОСОБА_1  задоволена частково. Постанова Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1  скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Апеляційний суд розглядає справу лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 .
В судове засідання, призначене на 02 грудня 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином, при цьому ОСОБА_1 сповіщений через електронний суд, ОСОБА_2 сповіщена за зареєстрованою адресою свого місця проживання (судова повістка повернулась за відсутності адресата), а також шляхом опублікування на сайті суду, приватний нотаріус Чапський А.Е. та третя особа державний реєстратор Бурлаченко І.В., сповіщені шляхом направлення повісток (судові повістки повернуті - адресати відсутні) (а.с. 120, 121, 121 зв.б., 122-123, 124-127 т. 3).
Від представника банку надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 127-132 т. 3).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішеннями про державну реєстрацію права власності на іпотечну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» від 17 грудня 2018 року та надалі за його правонаступником АТ «Альфа-Банк» від 27 січня 2020 року порушено права, зокрема ОСОБА_1 , як іпотекодавця, який постійно проживає в іпотечній квартирі, оскільки на цю квартиру не може бути звернуто примусове стягнення з урахуванням дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі – Закон № 1304-VII).
Суд також зазначив, що 23 січня 2020 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чапський А.Е. під час дії арешту, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року, постановив рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50824299, про реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк», однак за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна не мав права здійснювати реєстраційних дій, поки таке обтяження не буде знято.
Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується в повному обсязі, за наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник – ПАТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк») і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який був посвідчений нотаріально. 
Відповідно до умов договору іпотеки, ОСОБА_3 , який є власником предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 , є іпотекодавцем та виступає майновим поручителем ОСОБА_1 за договором кредиту №2008/686-ФОЗ.14/10 від 04 лютого 2008 року (а.с. 10 т. 1).
За вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 , у квартирі постійно мешкає ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 06 серпня 2019 року № 1070 та актом сусідів від 26 квітня 2018 року, посвідченим КП ЖКС «Вузівський» (а.с. 18-19 т. 1).
Згідно з пунктом 3.1 іпотечного договору від 04 лютого 2008 року у разі порушення іпотекодавцем умов, визначених підпунктами 2.1.1–2.1.10 цього договору, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с. 11 т. 1).
У зв`язку із невиконанням позичальником умов договору 17 грудня 2018 року АТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержатель зареєструвало за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Одеської області Бурлаченка І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2018 року, індексний номер 44653637 (а.с. 13 т. 1).
23 січня 2020 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чапський А. Е. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 січня 2020 року, індексний номер 50824299, про реєстрацію права власності на нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк». Підставою постановлення такого рішення став передавальний акт від 11 жовтня 2019 року (а.с. 21-23 т. 1).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до статті 10 ЦПК України при розгляді справи суд керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що він є іпотекодавцем за договором іпотеки від 04 лютого 2008 року, укладеним з ПАТ «Укрсоцбанк», та посилався на те, що банк незаконно звернув стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом договору іпотеки від 04 лютого 2008 року, шляхом державної реєстрації права власності на неї за банком.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що іпотекодавцем виступав ні позивач ОСОБА_1 , а зовсім інша особа - ОСОБА_3 , який і був власником квартири АДРЕСА_1 та є іпотекодавцем.
Позивач ОСОБА_1  був позичальником за договором кредиту №2008/686-ФОЗ.14/10 від 04 лютого 2008 року, грошові зобов`язання за яким і було здійснено  забезпеченням відповідно до договору іпотеки від 04 лютого 2008 року (а.с. 10 т. 1, а.с. 30-32 т. 2).
В своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що постійно проживає в іпотечній квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , який не має іншого житла та не надавав згоди на відчуження цієї квартири шляхом оформлення прав банку на неї.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 постійно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 
Більш того, квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 112, 8 кв.м., житловою 87,4 кв.м. належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 49-54 т. 2). 
Колегія суддів, з урахуванням встановлених обставин, приходить висновку про те, що у ОСОБА_1 , як у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорене відповідачем приватне (цивільне) право (інтерес), що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що ОСОБА_1 , не був власником іпотечного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , є співвласником майна та має там постійне місце проживання, та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 . 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволення позову ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з відмовою у задоволені позову, колегія суддів дійшла висновку про те, що з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» (яке змінило назву на АТ «Сенс-Банк») підлягає стягненню в рівних частках судові витрати в сумі 1 467,90 грн.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на акціонерне товариство «Сенс-Банк» – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило назву на акціонерне товариство «Сенс-Банк»), державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція Державної реєстрації» Бурлаченка Ігоря Володимировича, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського Артема Едуардовича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та нотаріуса – відмовити.
Стягнути у рівних частках з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило назву на акціонерне товариство «Сенс-Банк») (ЄДРПОУ 23494714) судові витрати у справі в сумі 1 467 гривень 90 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 05 грудня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ М.В. Назарова