Справа № 308/16418/25

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2026 року         місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді - Бенца К.К.
при секретарі – Майор Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» про стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, - 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду через систему "Електронний Суд" з позовною заявою до Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» про стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди.
Представник позивача позов мотивує тим, що  ОСОБА_1 з 22.05.2018 року працював у Комунальному підприємстві Чопської міської ради «Чистий Чоп» по безстроковому трудовому договору на посаді головного інженера. 
Зазначає, що відповідач систематично порушував трудове законодавство в частині виплати заробітної плати. Згідно довідки №1 від 12.08.2024 року Відповідач мав перед Позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати, зокрема: на початку січня 2024 року – 16 118,87 грн., на початку лютого 2024 року – 47 506,11 грн., на початку березня 2024 року – 59 503,08 грн., на початку квітня 2024 року – 58 904,95 грн., на початку травня 2024 року – 44 069,06 грн., на початку червня 2024 року – 50 046,35 грн., на початку липня 2024 року – 59 838,20 грн., на початку серпня 2024 року 54 330,77 грн.
Представник вказує, що вказана обставина була предметом розгляду Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. Згідно листа Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та за наслідками проведеної перевірки відповідача встановлено, що станом на 24.09.2024 загальна сума не виплаченої позивачу заробітної плати за період квітень-серпень 2024 року становить 59 715,70 гривень, що підтверджується листом від 25.09.2024 року. У зв`язку із викладеним, 19.08.2024 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою, у якій просив звільнити його з 30.08.2024 на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а саме несвоєчасність виплати заробітної плати, що підтверджується заявою від 19.08.2024 року.
Зазначає, що 27.09.2024 року Відповідач безпідставно відмовив Позивачу у звільненні, що підтверджується листом від 02.09.2024 року. Вказана обставина стала підставою для звернення Позивача до суду з позовом в справі № 308/16573/24. 
07.08.2025 року Закарпатським апеляційним судом винесено рішення в справі № 308/16573/24, яким визнано Позивача звільненим 30.08.2024 року з посади головного інженера Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України із внесенням відповідного запису до трудової книжки.
Представник зазначає, що 08.09.2025 року Позивач звернувся до Відповідача із вимогою про добровільне виконання рішення, що підтверджується листом від 08.09.2025 року. 
У зв`язку із продовженням порушення Відповідачем прав Позивача, Позивач звернувся до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. 12.10.2025 року Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повідомило Позивача про виявлені порушення, а саме не своєчасно проведений повний розрахунок при звільненні та не виплачена частину середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підтверджується листом від 12.10.2025 року, та видано відповідний припис. На виконання виконаного припису Віповідач частково здійснив виплати: 13.10.2025 року здійснив виплату вихідної допомоги в розмірі 45.398,08 грн. і 13.10.2025 року здійснив виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні в розмірі 55.486,43 грн., що підтверджується випискою з рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» за 13.10.2025 року та 18.10.2025 року вніс запис в трудову книжку. Оскільки Відповідач здійснив виплати вихідної допомоги та середнього заробітку не в повному розмірі, Позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Представник зазначає, що в порушення вимог ст. 44 КЗпП України з позивачем при звільненні не виплачено вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. 
Вказує, що звільнення Позивача відбулося 30.08.2024 року, що підтверджується постановою Закарпатського апеляційного суду від 07.08.2025 року, тому для розрахунку вихідної допомоги повинні братися два місяці: червень та липень 2024 року.
Заробітна плата Позивача в розрахунковому періоді червень та липень 2024 року становила 39.305,62 гривень, що підтверджується розрахунковим листком. Кількість відпрацьованих днів у розрахунковому періоді червень та липень 2024 року становила 30 днів, що підтверджується розрахунковим листком. Таким чином, середньоденна заробітна плата Позивача складала 1.310,19грн. (39.305,62 ? 30 = 1.310,19 грн.).
Сумарне число робочих днів згідно з графіком роботи Відповідача за останні два календарні місяці перед звільненням Позивача, становило 43 робочих днів (а саме 20 робочих днів у червні 2024 року та 23 робочих днів липні 2024 року). Таким чином, середньомісячне число робочих днів становить 21,5 робочих днів (43 робочих днів /2 = 21,5 робочих днів).
Отже, середня місячна заробітна плата Позивача, у розрахунковому періоді становить 28.169,09 грн. (1.310,19грн. х 21,5 робочих днів = 28.169,09 грн.). Таким чином, розмір тримісячного середнього заробітку Позивача складає 84.507,26 грн. (28.169,09грн. х 3 міс. = 84.507,26 грн.). Вказує, що Відповідач виплатив Позивачу вихідну допомогу в розмірі 45.398,08 грн. Вказана сума з податками та зборами складає 58.958,40грн. (58.958,40* 0,77 = 45.398,08 грн.).
Отже, у Відповідача виникла заборгованість щодо виплатити Позивачу вихідної допомоги (з урахування податків та зборів) в розмірі 25.548,86 грн. (84.507,26 грн. - 58.958,40 грн. = 25.548,86 грн.). Враховуючи вищевикладене, на переконання представника позивача наявні підстави для стягнення з Відповідача вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку (з урахування податків та зборів) в розмірі 25.548,86 грн.
Представник зазначає, що дії відповідача щодо порушення трудового законодавства в частині виплати заробітної плати, вихідної допомоги , невиплата позивачу тривалий час належних сум зумовило моральні переживання, порушення звичного способу життя, яке завдало душевних страждань. Також позивач зважає на те, що протягом тривалого часу він перебував в напруженому емоційному стані, порушився його звичний ритм життя, що в будь-якому разі негативно вплинуло на його стан. В зв`язку з відсутністю коштів він не мав можливості придбати для своєї сім`ї в достатній кількості продукти харчування, предмети першої необхідності, своєчасно сплачувати комунальні платежі.
Незаконні дії Відповідача щодо відмови звільнити Позивача, призвели до того, що Позивач змушений був докладати зусиль для поновлення своїх прав, наймати адвоката для захисту своїх прав та інтересів, витрачати значні кошти. Позивач тривалий час не мав можливості працевлаштуватися, у зв`язку із перебуванням в трудових відносинах з Відповідачем. На протязі тривалого часу (більше року) Позивач вживає заходів щодо захисту своїх прав. Така невизначеність постійно його гнітить, викликає почуття неповноцінності. Все це призвело до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя Позивача та життя його сім`ї. Таким чином, внаслідок незаконних дій Відповідача щодо затримки виплати заробітної плати, не звільнення Позивача за його заявою, затримки виплати вихідної допомоги та середнього заробітку, позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 30.000,00 грн.
З посиланням на зазначені обставини , вважаючи дії відповідача незаконними, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким : стягнути з Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» (код ЄДРПОУ 40361719) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачений середній заробіток в розмірі 25548,86 грн.; стягнути з Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» (код ЄДРПОУ 40361719) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 30.000,00 грн.; стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати у справі.
14.01.2026 року представником відповідача подано до суду письмові пояснення, відповідно до яких вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, а доводи якими Позивач обґрунтовує заявлені вимоги не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, виходячи з наступного.
Вказує, що ОСОБА_1 працював на посаді головного інженера з 22.05.2018 року. 19.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив звільнити його 30.08.2024 на підставі частини третьої статті 38 КЗпП у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а саме з огляду на несвоєчасність виплати заробітної плати. Того ж дня заява позивача була зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції КП ЧМР «Чистий Чоп». 
Листом відповідача від 02.09.2024 позивача повідомлено про залишення його заяви від 19.08.2024 про звільнення з підстав частини третьої статті 38 КЗпП без задоволення з причин відсутності фактичних підтверджень порушень. Цим же листом позивачу запропоновано здійснити звільнення на підставі частини першої статті 38 КЗпП. 
Вказує, що після подачі Позивачем заяви про його звільнення з 30.08.2024 на підставі частини третьої статті 38 КЗпП, останній не відвідував роботу взагалі. Відтак, трудовий договір між сторонами був припинений, у зв`язку з його розірванням з ініціативи роботодавця, на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП, наказом №35-ВК-3 «Про звільнення» від 15.11.2024 року. 
Представник зазначає, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року, апеляційну скаргу задоволено, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 грудня 2024 року скасовано. Зокрема судом позов задоволено частково; визнано ОСОБА_1 звільненим 30.08.2024 року з головного інженера КП Чопської міської ради «Чистий Чоп» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України із внесенням відповідного запису до трудової книжки; у решті позову відмовлено. 
Зазначає, що після отримання вказаної постанови суду, ОСОБА_1 звернувася до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні та не виплачену частину середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З даного приводу видано відповідний припис. При тому, Відповідач здійснив виплати вихідної допомоги та середнього заробітку, однак позивач вимагає стягненню суми, які не відповідають принципу розумності, справедливості та пропорційності.
Просить суд розглядаючи вказаний спір врахувати правову позицію викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23.
Вказує, що у вказаній справі Верховний Суд керуючись принципом пропорційності та врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі, співмірній до розміру фактично допущеного порушення.
Звертає увагу суду, що на момент звільнення перед відповідачем існувала заборгованість в розмірі 54 330, 77 грн. Дана заборгованість повністю оплачена 15.11.2024 року. Відповідач здійснив виплати: 13.10.2025 року здійснив виплату вихідної допомоги в розмірі 58 958,40 грн. і 13.10.2025 року здійснив виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні в розмірі 72 060,30 грн. з податками та зборами, що підтверджується відповідними платіжками. 26.11.2025 року здійснено виплату в сумі 24 284 грн та 05.12.2025 року виплату в сумі 68 467,47 грн.
Відтак, Відповідачем здійснено виплату ОСОБА_1 , крім заборгованості по заробітній платі в сумі 54 330, 77 грн, в тому числі 223 770,17 грн. середнього заробітку за час затримки при звільненні та вихідної допомоги. Враховуючи принцип пропорційності і висновки Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі повинен бути співмірній до розміру фактично допущеного порушення тобто, в сумі 54 330, 77 грн. Однак, позивачу сплачена значно більша сума, а тому просить в задоволенні позову відмовити.
Вважає, що враховуючи те, що не підляють до задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а тому не можуть бути задоволені вимоги про відшкодування моральної шкоди. До того ж, визначений позивачем розмір є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи і судовій практиці.
Відповідач вважає, що заявлена позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди є недоведеною та такою, що не знайшла свого підтвердження. 
На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні цивільного процесуального законодавства України на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій Відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди. Не зазначено у позовній заяві наявність причинно – наслідкового зв`язку відображених подій з діями Відповідача у справі. Отже, позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позивачем, не доведено передбачених ст.ст. 23 ,1176 ЦК України ,обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди.
Також зазначає, що не підлягає до задоволення клопотання позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу. Так, ознайомившись із змістом даного клопотання слід прийняти до уваги, що дана справа є справою незначної складності і не потребує значних витрат, зусиль та часу для формування правової позиції, витрати на правову допомогу належним чином документально не підтверджені.
З посиланням на викладене просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП ЧМР «Чистий Чоп» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку – відмовити повністю.
14.01.2026 року представником позивача було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд вимоги п. 3 Позовної заяви від 03.11.2025 року викласти наступним чином: «3. Стягнути з Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» (код ЄДРПОУ 40361719) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену вихідну допомогу в розмірі трьохмісяного середнього заробітку в розмірі 19.672,51 грн.». Обгрунтовуючи вимоги заяви вказує на те, що ним в позовній заяві було зазначено заборгованість відповідача з урахуванням податків і зборів, водночас позивач вважає за доцільне стягнути суму без урахування податків та платежів.
Позиція сторін справи :
У судове засідання позивач не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. 
Представник позивача в судовому засіданні заявлені уточнені позовні вимоги підтримав повністю з підстав та мотивів викладених у позові та заяві про зменшення розміру позовних вимог. Зазначив, що відповідачем було виплачено заборгованість з виплати середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні, а відтак ці вимоги не є предметом даного спору . Окрім того вказав, що після пред`явлення позову, Відповідач виплатив у повному розмірі заборгованість із сплати середнього заробітку за час затримки виплати працівнику належних коштів, що підтверджується платіжною інструкцією №1 від 26.11.2025 року про виплату 20.000,00 грн. та платіжною інструкцією №1 від 05.12.2025 року про виплату 55.663,47 грн. З огляду на викладене у Відповідача відсутня заборгованість щодо виплатити Позивачу середнього заробітку час затримки виплати працівнику належних коштів, а відтак така позовна вимога не підлягає розгляду. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також підтримав, зазначив, що позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача була завдана моральна шкода. Вказав на те, що відповідачем не було виконано рішення суду тривалий час , а права позивача не поновлені та частина грошових коштів не виплачена. Після оголошеної перерви в судовому засіданні в наступне судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило . Надіслав на адресу суду письмові пояснення.
Заяви, клопотання:
03.12.2025 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи;
05.12.2025 року представником позивача подано до суду заяву про не заперечення проти відкладення розгляду справи;
22.12.2025 року представником відповідача подано до суду клопотання про долучення доказів; 
22.12.2025 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи;
29.12.2025 року представником позивача подано до суду заяву про зловживання процесуальними правами;
14.01.2026 року представником відповідача подано до суду письмові пояснення;
14.01.2026 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення у справі;
14.01.2026 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи;
14.01.2026 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог;
19.01.2026 року представником відповідача подано до суду витребувані матеріали;
23.01.2026 року представником позивача подано до суду заяву про відмову від частини позовних вимог;
23.01.2026 року представником позивача подано до суду клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу;
23.01.2026 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі;
23.01.2026 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення у справі;
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
06.11.2025 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
14.01.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду задоволено клопотання про витребування доказів.
23.01.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито провадження по справі в частині позовних вимог.
Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Фактичні обставини, встановлені судом: 
Судом встановлено, що згідно довідки головного бухгалтера КП «Чистий Чоп» ОСОБА_3 №1 від 12.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 працює в КП Чопської міської ради «ЧИСТИЙ ЧОП» з 22.05.2018 року на посаді головного інженера. Дохід за період з 01.01.2024 р. по 31.08.2024 року склав 203 071,89 грн.
Судом встановлено, що 19.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до директора КП ЧМР «Чистий Чоп», згідно якої просив звільнити його з займаної посади на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.
Судом встановлено, що листом директора КП ЧМР «Чистий Чоп» Котіш Ф. повідомлено ОСОБА_1 про те, що вимоги про звільнення з займаної посади за власним бажанням відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України не можуть бути задоволеними з причин відсутності фактичних підтверджень порушення зазначеної статті.
Судом встановлено, що згідно листа заступника начальника Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці Погар В. №ЗХ/3/1263-ЦА-24 від 25.09.2024 року вбачається, що перевіркою встановлено, що станом на 24.09.2024 року загальна сума невиплаченої заробітної плати 11 працівникам КП «Чистий Чоп» за період квітень-серпень 2024 року становить 330497,64 грн. в тому числі і ОСОБА_1 в сумі 59715,70 грн., а також 3 звільненим працівникам в сумі 143315,62 грн.
Судом встановлено, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 07.08.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 грудня 2024 року скасовано. Позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 звільненим 30 серпня 2024 року з головного інженера Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» на підставі частини 3 ст. 38 КЗпП України із внесенням відповідного запису до трудової книжки. У решті позову відмовлено.
Судом встановлено, що 08.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до директора КП ЧМР «Чистий Чоп», згідно якої просив невідкладно виконати постанову Закарпатського апеляційного суду від 07.08.2025 року у справі №308/16573/24 та здійснити всі передбачені чинним законодавством дії.
Судом встановлено, що згідно листа заступника начальника Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці Погар В. №ЗХ/3/1043-ЗВ-25 від 22.10.2025 року вбачається, що при виплаті кінцевого розрахунку ОСОБА_1 не виплачено частину середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що є порушенням вимоги ст. 117 КЗпП України.
Судом встановлено, що згідно розрахункового листка ОСОБА_1 за червень 2024 року останньому було виплачено заробітну плату в розмірі 12260,90 грн. Заборгованість підприємства на кінець місяця: 59838,20 грн.
Судом встановлено, що згідно розрахункового листка ОСОБА_1 за липень 2024 року останньому було виплачено заробітну плату в розмірі 21424,16 грн. Заборгованість підприємства на кінець місяця: 54330,77 грн.
Судом встановлено, що згідно розрахункового листка ОСОБА_1 за серпень 2024 року останньому було виплачено заробітну плату в розмірі 12889,93 грн. Заборгованість підприємства на кінець місяця: 65016,81 грн.
Судом встановлено, що згідно розрахункового листка ОСОБА_1 за вересень 2024 року останньому було виплачено заробітну плату в розмірі 5298,33 грн. Заборгованість підприємства на кінець місяця: 59718,48 грн.
Судом встановлено, що згідно виписки з карток за період 13.10.2025-13.10.2025 року на рахунок ОСОБА_1 13.10.2025 року надійшло зарахування заробітної плати, виплати вихідної допомоги у розмірі тимчасового заробітку у розмірі 45398,08 грн. та зарахування заробітної плати виплати середнього заробітку за час затримки при звільнення за період 02.09.2024-15.11.2024 року у розмірі 55486,55 грн.
Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції №1 від 13.10.2025 року на рахунок ОСОБА_1 було здійснено виплату вихідної допомоги у розмірі 45398,08 грн. (після відрахувань податків і зборів). 
Судом встановлено, що згідно розрахунку середньомісячного заробітку ОСОБА_1 за період травень 2024 року – червень 2024 року наданого КП ЧМР «Чистий Чоп» ОСОБА_4 №8 від 14.01.2026 року вбачається, що у травні 2024 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 27395,08 грн., відпрацьовано днів – 23; у червні 2024 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 27394,72 грн., відпрацьовано днів – 20. Середньоденна заробітна плата за період травень 2024 року – червень 2024 року складає 1274,18 грн.
Судом встановлено, що згідно розрахунку середньомісячного заробітку ОСОБА_1 за період червень 2024 року – липень 2024 року наданого КП ЧМР «Чистий Чоп» ОСОБА_4 №9 від 14.01.2026 року вбачається, що у червні 2024 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 27394,72 грн., відпрацьовано днів – 20; у липні 2024 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 11910,90 грн., відпрацьовано днів – 10. Вбачається, що ОСОБА_1 знаходився у щорічній основній відпустці з 15.07.2024 по 22.07.2024 року, але з 23.07.2024 по 01.08.2024 року знаходився на лікарняному. Загальна кількість днів тимчасової непрацездатності складає 10 календарних днів. Середньоденна заробітна плата за період червень 2024 року – липень 2024 року складає 1310,19 грн.
Судом встановлено, що згідно п.5.10 розділу V «Оплата праці, гарантії та компенсації» колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом Комунального підприємства «Чистий Чоп» вбачається , що адміністрація зобов`язується проводити своєчасний розрахунок у разі звільнення працівника.
Судом встановлено, що згідно п.5.13 розділу V «Оплата праці, гарантії та компенсації» колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом Комунального підприємства «Чистий Чоп» вбачається , що адміністрація зобов`язується обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, проводити згідно з Постановами Уряду.
Нормативно-правове обґрунтування :
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У статті 2 КЗпП України також закріплено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.
Характер трудових відносин між працівником і роботодавцем виявляється у тому, що працівник зобов`язується виконувати певну роботу, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати належні умови праці (ст.21 КЗпП).
Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116цього Кодексу.
Звертаючись до суду з даним позовом представник позивача зазначав, що роботодавцем систематично порушувалися вимоги трудового законодавства, зокрема в порушення ст. 44 КЗпП України позивачу при звільненні не була виплачена вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку у зв`язку зі звільненням за ч.3 ст. 38 КЗпП України.
Так, судом встановлено, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 07.08.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 грудня 2024 року скасовано. Позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 звільненим 30 серпня 2024 року з головного інженера Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» на підставі частини 3 ст. 38 КЗпП України із внесенням відповідного запису до трудової книжки. У решті позову відмовлено.
Статтею 44 КЗпП України передбачено зокрема , що при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Зі змісту п. 8 розділу 4 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок) вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 
Згідно розрахунку середньомісячного заробітку ОСОБА_1 за період травень 2024 року – червень 2024 року наданого КП ЧМР «Чистий Чоп» ОСОБА_4 №8 від 14.01.2026 року вбачається, що у травні 2024 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 27395,08 грн., відпрацьовано днів – 23; у червні 2024 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 27394,72 грн., відпрацьовано днів – 20. Середньоденна заробітна плата за період травень 2024 року – червень 2024 року складає 1274,18 грн.
В травні 2024 року - 23 робочих днів, в червні 2024 року - 20 робочих днів. 
Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача складає: (27395,08 грн.+27394,72 грн.) : 2 = 27394,90 грн .
Оскільки судом встановлено, що  ОСОБА_1 визнано звільненим 30 серпня 2024 року з головного інженера Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» на підставі частини 3 ст. 38 КЗпП України із внесенням відповідного запису до трудової книжки на підставі постанови Закарпатського апеляційного суду від 07.08.2025 року, позивачу не виплачено вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, з огляду на норми статті 44 КЗпП України та з урахуванням правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, така допомога підлягає стягненню у примусовому порядку з відповідача на користь позивача в розмірі 82184,70 грн. (середньомісячний заробіток 27394,90 х 3 місяці = 82 184,70грн.), виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати згідно довідки № 08 від 14.01.2026 року.
Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції №1 від 13.10.2025 року на рахунок ОСОБА_1 було здійснено виплату вихідної допомоги у розмірі 45398,08 грн. (після відрахувань податків і зборів). 
Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції №PADO0M6S5U від 13.10.2025 року КП ЧМР «Чистий Чоп» було здійснено слату військового збору в сумі 2270,00 грн. 
Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції №PADO0M6S5V від 13.10.2025 року КП ЧМР «Чистий Чоп» було здійснено слату ПДФО в сумі 8172,00 грн. 
Водночас відповідачем було нараховано та здійснено виплату вихідної допомоги у розмірі 55840,08 грн. (без урахувань податків та зборів), а відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає невиплачена вихідна допомога у розмірі 26 344,62 грн. (82184,70 грн.-55840,08 грн = 26344,62 грн.) без урахувань податків та інших обовязкових платтежів. 
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
Як встановлено судом заподіяння моральної шкоди позивачу було завдано особою, з якою він перебував у трудових відносинах у зв`язку з несвоєчасною та неповною виплатою заробітної плати та затримкою розрахунку при звільненні, сум вихідної допомоги.
Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, відповідачем порушено майнові права позивача, чим йому завдано моральну шкоду.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав про те, що відшкодування моральної шкоди має складати 30 000,00 грн., оскільки дії відповідача щодо порушення трудового законодавства в частині виплати заробітної плати, вихідної допомоги , невиплата позивачу тривалий час належних сум зумовило моральні переживання, порушення звичного способу життя, яке завдало душевних страждань. При цьому позивачем обґрунтовано розмір заявленої ним моральної шкоди, який, на думку позивача, становить 30 000 грн.
З огляду на зазначене, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер порушень конституційних прав позивача, характер немайнових втрат, зокрема час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, а тому суд дійшов висновку, що справедливою сумою компенсації його моральних страждань буде 10 000, 00 грн.
Отже суд вважає, що наявні підстави для відшкодування з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на мету інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Визначення розміру моральної шкоди у сумі 10 000, 00 грн. відповідає засадам розумності та справедливості. При цьому Суд враховує обставини справи та зібрані у справі докази, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань від дій відповідача .
Таким чином, при визначені розміру моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані позивачем, обґрунтованості спричинення моральних страждань вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду належних доказів щодо повної безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача КП ЧМР «Чистий Чоп» на користь ОСОБА_1 суми вихідної допомоги та моральної шкоди підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргу ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.
Відповідно до частин 4 та 5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1статті 1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/ WestAllianceLimited» проти України`заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 3 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку,недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконанняробіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 6 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.
Окрім цього, у постанові від 07.09.2023 року у справі за № 202/8301/21 Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зазначає, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому закономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи №821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 826/1216/16).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).
При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що відповідно до укладеного договору про надання правничої допомоги №1-Л/24 від 09.12.2024 року адвокат Дудурич І.В. надає позивачу правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором.
Стороною позивача надано суду: договір про надання правничої допомоги № 1-Л/24 від 09.12.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Дудурич І.В. за яким адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. 
На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги № 1-Л/24 від 09.12.2024 року, замовлення правової допомоги та гонорар адвоката від 25.09.2025 року на суму 10 000,00 грн., що є додатком №3 до договору №1-Л/24 про надання правової допомоги від 09.12.2024 року, акт про надану правничу допомогу від 22.01.2026 року, що є додатком №3-1 до договору №1-Л/24 про надання правової допомоги від 09.12.2024 року, квитанцію №1-Л/24 від 22.01.2026 року на суму 10 000,00 грн., детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат від 23.01.2026 року на суму 10 000,00 грн.
Отже матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання позивачем ОСОБА_1 послуг адвоката Дудурич І.В. з надання правової допомоги в суді першої інстанції.
У поданому відповідачем відзиві на позовну заяву зазначено, що відповідач заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу в повномі розмірі та вважає, що витрати на правову допомогу підлягають зменшенню.
Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що дана справа для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує зібрання великого обсягу доказів, залучення до участі у справі інших учасників.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Слід зазначити, що звернення до суду з даної категорії позовами носить масовий характер, справа, що розглядається, не є складною, в справі - невелика кількість письмових доказів (справа в одному томі), враховуючи, що представник позивача брав участь в судових засіданнях при розгляді справи, суд вважає заявлений розмір витрат сторони позивача неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами). З цих підстав суд вважає, що послуги адвоката за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат та часу. Витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт.
Отже, враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу в повномі розмірі та вважає, що витрати на правову допомогу підлягають зменшенню, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Щодо розподілу судових витрат: 
Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на висновки Суду щодо позовної заяви та задоволення позовних вимог , у порядку частин першої статті 141 ЦПК України, з відповідача за позовом на користь позивача підлягає стягненню фактично сплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3412,90 грн.
Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 23.01.2026 року, дата складання повного судового рішення–27.01.2026 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -27.01.2026 року.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268,352-353 ЦПК України,ст.ст. 1, 2, 2-1, 2-2, 5-1, 22, 38, 44, 233 , 237-1 КЗпП України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» про стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково. 
Стягнути з Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» (місце знаходження: 89500, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, буд.43, код ЄДРПОУ 40361719) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання : АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) 26 344,62 грн. вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
Стягнути з Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» (місце знаходження: 89500, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, буд.43, код ЄДРПОУ 40361719) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) завдану моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» (місце знаходження: 89500, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, буд.43, код ЄДРПОУ 40361719) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Стягнути з Комунального підприємства Чопської міської ради «Чистий Чоп» (місце знаходження: 89500, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, буд.43, код ЄДРПОУ 40361719) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір, у розмірі 3412,90 грн.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач - Комунальне підприємство Чопської міської ради «Чистий Чоп» (місце знаходження: 89500, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, буд.43, код ЄДРПОУ 40361719).
Дата складання повного тексту судового рішення - 27.01.2026 року. 
Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду К.К. Бенца