ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 741/1181/19
провадження № 51-6108км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                     ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 ,
розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6  на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року, постановлену у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019270200000083 від 14 квітня 2019 року, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лихачів Носівського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 152 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
За вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 152 КК (в редакції, чинній за станом на 14 квітня 2019 року) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку.
На підставі частини 5 статті 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 квітня 2019 року до 19 березня 2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження, судових витрат та речових доказів.
Згідно з вироком 14 квітня 2019 року приблизно о 15 год ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті, насильно завів потерпілу у житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , чим подолав її волю до опору.
У подальшому, використовуючи безпорадний стан потерпілої в силу її малолітнього віку, вчинив із ОСОБА_8 дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло потерпілої з використанням пальця руки.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2020 року залишено без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування вимог касаційної скарги захисник зазначає про те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), адже не містить підстав, з яких скаргу визнано необґрунтованою.
Вважає, що апеляційним судом не забезпечено повного і неупередженого судового розгляду, що призвело до того, що винуватість ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом.
Також указує на те, що суд апеляційної інстанції порушив принцип безпосередності дослідження доказів, відмовив в дослідженні відеоматеріалів, які були зібрані на стадії досудового розслідування. При чому, судом зазначено, що відеоматеріали та записи допиту свідків судом досліджувались самостійно.
Зазначає про те, що апеляційний розгляд був неповним, оскільки залишились недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення. Так, суд апеляційної інстанції відхилив клопотання сторони захисту про допит певних осіб, проведення слідчого експерименту, вчинення інших процесуальних дій.
Також захисник наголошує на тому, що судом не розглядалось інших версій, окрім винуватості ОСОБА_7 , незважаючи на те, що сторона захисту подавала клопотання про допит в суді апеляційної інстанції осіб, які проводили огляд потерпілої, та давали пояснення, з яких убачається ймовірність альтернативного варіанту виникнення ушкоджень дівочої перетинки, у задоволенні яких було відмовлено.
Указує на розбіжності у показаннях лікаря-гінеколога ОСОБА_9 , яка двічі допитувалась судом першої інстанції та давала, на переконання захисника, різні показання, проте суд апеляційної інстанції не допитав вказаного свідка, незважаючи на клопотання сторони захисту.
Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні посилається на показання, надані свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , проте безпосереднього допиту цих свідків суд апеляційної інстанції не здійснював.
Указує на те, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні посилається на протоколи та відеозаписи слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 , проте під час апеляційного розгляду дані докази за участю сторін не досліджувались, що, на переконання захисника, позбавило сторону захисту можливості вказати на недоліки відтворення події.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просив задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без зміни рішення апеляційного суду.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Стосовно доводів касаційної скарги захисника про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не доведена поза розумним сумнівом, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.
Відповідно до 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі статтею 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Відповідно до статті 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, за наслідками судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції ухвалив вирок, яким визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 152 КК.
Своє рішення місцевий суд обґрунтував дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі статтею 94 КПК доказами, зокрема, показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 ,  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , судово-медичного експерта ОСОБА_23 , а також рапортом старшого інспектора-чергового  СРПП № 1 Носівського ВП Ніжинського ВП ГУНП  в Чернігівській області, рапортом слідчої  Носівського   ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_21 від  14 квітня 2019 року, протоколом огляду  місця події від 14 квітня 2019 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 16 квітня 2019 року, проведеного за участі  потерпілої ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_2 ;  протоколом проведення слідчого  експерименту від 16 квітня 2019 року; актом  медичного  огляду з метою виявлення стану  алкогольного, наркотичного  чи іншого  сп`яніння   або перебування під впливом лікарських препаратів,  що знижують увагу та швидкість  реакції від 14 квітня 2019 року;  протоколом  про результати аудіо-, відео контролю ОСОБА_7 від 20 червня 2019 року та даними оптичного  носія, довідкою про гінекологічний огляд  дитини ОСОБА_24 від 15 квітня 2019 року, складеній   лікарем  акушером-гінекологом ОСОБА_9 ,  речовими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; висновком експерта № 73 від 21 травня 2019 року; висновком експерта № 100 від 16 липня 2019 року; висновком судово-психіатричного експерта № 221/238 від 16 травня 2019 року; висновком експерта №  19 від 06 квітня 2020 року, зміст яких детально наведений у вироку.
Не погодившись з обвинувальним вироком сторона захисту оскаржила його в апеляційному порядку.
За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів Київського апеляційного суду ухвалою від 10 квітня 2025 року залишила без змін вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2020 року.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства та з урахуванням особливостей, передбачених статтями 404, 405 КПК.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і вона повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК.
Згідно з вимогами статті 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Здійснюючи апеляційний перегляд, суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні даними всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення поданої скарги без задоволення суд повинен переконливо аргументувати свою позицію, адже справедливість засудження не має викликати сумнів. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 цього Кодексу завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
До того ж суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (частина 1 статті 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених статтею 404 КПК. Водночас, у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Проте, на переконання колегії суддів, рішення апеляційного суду відповідає вимогам наведених вище статей, а доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів та відмови у задоволенні клопотань сторони захисту про повторне дослідження доказів є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до частини 3 статті 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Тобто, сама собою наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує апеляційний суд досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у місцевому суді. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з їх оцінкою, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Крім того, обґрунтована відмова в задоволенні клопотання за відсутності, на переконання апеляційного суду, аргументованих доводів щодо необхідності дослідження доказів, які, на думку учасника судового провадження, були досліджені не повністю або з порушеннями, не свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду та не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, лише якщо з такими висновками суду не погоджується учасник судового провадження.
Згідно із зафіксованими за допомогою технічних засобів судових засідань суду апеляційної інстанції, зокрема, від 23 березня, 07 червня, 06 вересня 2023 року, 01  лютого, 01 травня, 16 травня 2024 року, суд апеляційної інстанції розглянув клопотання сторони захисту, зазначене в апеляційній скарзі та подані під час апеляційного розгляду, частково їх задовольняючи, здійснив допит потерпілої, законного представника потерпілої, свідка - матері потерпілої, експерта ОСОБА_23 та частково дослідив письмові докази.
Що ж стосується доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні посилається на відеозаписи та на показання, надані свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , хоча безпосереднього допиту цих свідків та перегляду відеозаписів у судовому засіданні суд апеляційної інстанції не здійснював, колегія суддів зазначає, що зміст зазначених доказів віднайшов своє відображення в ухвалі апеляційного суду не у зв`язку з їх безпосереднім дослідженням під час апеляційного розгляду, а за результатами аналізу сукупності доказів, покладених судом першої інстанції в основу обвинувального вироку, на підставі якого апеляційний суд здійснював перевірку доводів сторони захисту щодо недоведеності винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом. 
Отже посилання захисника на порушення принципу безпосередності дослідження доказів є безпідставним. 
Апеляційним судом було розглянуто клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту, яке захист мотивував, зокрема тим, що експеримент не повністю відтворює хід подій того дня, та проведений без участі ОСОБА_7 , проте у задоволенні його було відмовлено.
У своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що під час судового розгляду досліджувалися протоколи слідчих експериментів, проведених за участі потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 , відеозаписи вказаних слідчих дій, якими зафіксовано перебіг подій, які відбувались 14 квітня 2019 року, та про які розказували та показували вказані особи. У подальшому потерпіла та свідок підтвердили дані, зафіксовані у наведених джерелах доказів, під час судового розгляду та у подальшому на стадії апеляційного розгляду. 
Окрім того, колегія суддів апеляційного суду прийняла до уваги, що з показань слідчого, наданих у місцевому суді, встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 відмовився від дачі показань, що і не давало підстав для проведення слідчого експерименту за його участю, оскільки відповідно до статті 240 КПК слідчий експеримент проводиться, зокрема, й з метою перевірки показань. 
Окремо колегія суддів апеляційного суду, відмовляючи у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту за одночасною участю ОСОБА_7 , потерпілої та інших осіб,  звернула увагу на те, що національним законодавством та міжнародними правовими актами, зокрема Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (ратифікована із заявами Законом України від 20 червня 2012 року № 4988-VI), закріплені положення, відповідно до яких під час розслідування та розгляду кримінального провадження повинні вживатися всі можливі заходи для забезпечення найкращих інтересів дитини й унеможливлення посилення вже отриманої травми, пов`язаної із сексуальним насильством. 
З цих же підстав колегія суддів не прийняла до уваги доводи захисника про те, що потерпілій ні під час досудового розслідування, ні в суді не ставилось питань стосовно деталей вчиненого зґвалтування, не ставились питання про часові проміжки усіх подій у кімнаті загалом, про тривалість вчинених проникнень, кількість проникнень, інтервали між ними, глибину проникнень, яким саме пальцем (пальцями) вчинялись, загальну часову тривалість контакту обвинуваченого зі статевими органами потерпілої.
З огляду на зазначене вище та з урахуванням положень частини 1 статті 240 КПК, колегія суддів уважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про правильність висновків місцевого суду щодо відмови у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту та відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту під час апеляційного розгляду.
Верховний Суд не може погодитися з доводами касаційної скарги про те, що ані на досудовому розслідуванні, ані в судах не розглядалось інших версій, окрім винуватості ОСОБА_7 , та ймовірності альтернативного варіанту виникнення ушкоджень дівочої перетинки, наприклад, шляхом самопошкодження. 
Так, ухвалою місцевого суду від 03 березня 2020 року було задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 про проведення комісійної судово-медичної експертизи, на вирішення якої були поставлені 9 з 15 запропонованих адвокатом запитань (т. 3, а. п. 29-34).
За результатами дослідження експертами зроблені висновки, зокрема, що датою можливого утворення ушкоджень у потерпілої є 14 квітня 2019 року (відповідь на запитання № 1), запальний процес в ділянці зовнішніх статевих органів є проявом першої фази травматичного ранового процесу (відповідь на запитання № 4), пов`язати прояви запального процесу з можливим неохайним триманням зовнішніх статевих органів не можливо (відповідь на запитання № 5), утворення ушкоджень внаслідок ймовірного розчісування власною рукою є неможливим (відповідь на запитання №6), згідно до морфологічних особливостей розривів дівочої перетинки є наслідком саме травматичного процесу і не є природними особливостями дівочої пліви (відповідь на запитання № 10) (т. 3, а. п. 115 - 125).
Суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання сторони захисту про повторний допит експерта ОСОБА_23 , яка проводила судово-медичні експертизи й надавала висновки № 73 від 21 травня 2019 року та № 100 від 16 липня 2019 року.   
Зафіксоване за допомогою технічних засобів судове засідання в апеляційному суді 01 травня 2024 року свідчить, що стороні захисту були надані найширші можливості поставити запитання експерту ОСОБА_23 , відповідаючи на які експерт підтвердила зроблені висновки та надала доволі широкі пояснення, пов`язані з предметом експертного дослідження (т. 6, а. п. 5-8).  
Стосовно розбіжностей у показаннях лікаря-гінеколога ОСОБА_9 , на які звертає увагу захисник, колегія суддів висновує, що суперечності в первісних показаннях були усуненні місцевим судом процесуальним шляхом у результаті її повторного допиту та безпосереднього дослідження довідки про гінекологічний огляд дитини ОСОБА_24 від 15 квітня 2019 року, складеній лікарем акушером-гінекологом ОСОБА_9 (т. 2, а. п. 230).
За результатами касаційної перевірки колегія суддів дійшла переконання, що апеляційний розгляд цього кримінального провадження був проведений з повним дотриманням вимог кримінального процесуального закону, під час якого суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що підтверджується змістом рішення апеляційного суду та технічними записами судових засідань, на яких зафіксований хід апеляційного розгляду.  
Розглянувши кримінальне провадження, апеляційний суд постановив ухвалу, у якій навів детальні мотиви прийнятого рішення і яка повною мірою відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення, а тому касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                            ОСОБА_3