Справа № 591/8843/25
Провадження № 2/591/2060/25

РІШЕННЯ
Іменем України
02 лютого 2026 року м. Суми 

Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Г.В., представника позивача Турченка С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в особі представника адвоката Турченка Сергія Петровича до Приватного акціонерного товариства «Сумбуд», вул. Петропавлівська, буд. 86 м. Суми, код ЄРДПОУ 14017843, про захист прав споживачів,
установив:
04.08.2025 засобами підсистеми «Електронний суд» до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява.
Позов обґрунтований тим, що 04 березня 2021 року сторони уклали договір купівлі-продажу майнових прав № 6, на виконання умов якого позивач сплатив відповідачеві 536400,00 грн, що становить 100% вартості квартири, розташованої у будинку, будівництво якого відповідач мав згідно умов цього договору завершити у ІІ кварталі 2022 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих не себе зобов`язань щодо завершення будівництва та здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, при цьому прострочення відповідача становить більше ніж три роки, представник позивача з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд розірвати договір купівлі-продажу майнових справ, укладений між сторонами, повернути позивачу сплачені за цим договором кошти у сумі 536400,00 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача 376598,60 грн прямих збитків від знецінення Національної валюти України на підставі статей 22, 623 ЦК України, 912998,60 грн пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 296825,11 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, 200000,00 грн моральної шкоди, а також стягнути з відповідача 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2025 матеріали справи передані для розгляду судді Зері Ю.О.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08.08.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 08.09.2025, у подальшому підготовче засідання відкладалось до 08.10.2025.
02.09.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що фактичні обставини свідчать, що між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу майнових прав від 4 березня 2021 року № 6, за умовами якого ПАТ «Сумбуд» продає, а позивач придбає майнові права на об`єкт нерухомості в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_2 . Майнові права на об`єкт нерухомості полягають у праві набути право власності на нерухоме майно після введення в експлуатацію об`єкта будівництва. Відповідно вимог п. 4.1, 4.2 договору ціна майнових прав на дату укладення цього договору складає 536 400,00 грн. Крім того вказує, що на момент подання позову позивач не повідомляв відповідача про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 4 березня 2021 року № 6, тому власне право на розірвання договору позивач не використав. Виходячи з цього відсутня правова можливість застосування до спірних відносин статті 1212 Цивільного кодексу України в частині стягнення грошових коштів в розмірі 536 400,00 грн. Також відсутня правова підстава для стягнення збитків в розмірі 1069700,00 грн, оскільки на підтвердження розміру збитків позивач надав звіт оцінювача, в якому в якості об`єкта оцінки визначено збитки, що є абсурдом. Також відповідач заперечує проти наявності підстав для застосування до спірних правовідносин статті 536 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування чужими грошовими коштами. Обґрунтування завданої позивачеві моральної шкоди відповідач також вважає невизначеними, а тому підстав для стягнення моральної шкоди немає.
05.09.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, доводи відповідача представник вважає необґрунтованими та безпідставними та наполягає на задоволенні позовних вимог.
Крім того 05.09.2025 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої представник просить суд розірвати договір купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04.03.2021, укладений між сторонами, стягнути з відповідача на користь позивача 536400,00 грн, сплачених за договором купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04.03.2021, 376598,00 грн збитків, спричинених знеціненням національної валюти, 912998,60 грн пені за прострочення виконання зобов`язання, 296825,11 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, 200000,00 грн моральної шкоди, 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 08.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 591/8843/25 до розгляду по суті, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 05.12.2025, у подальшому у судовому засіданні оголошувались перерви до 30.01.2026 та до 02.02.2026.
У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов з наведених у ньому підстав.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, неприбуття представника відповідача не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього учасника, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що 04 березня 2021 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 6, у якому позивач ОСОБА_1 , є покупцем, а відповідач ПАТ «Сумбуд» - продавцем.
Відповідно до умов пункту 2.1 укладеного договору відповідач продає, а позивач придбаває майнові права на об`єкт нерухомості в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_3 . Майнові права на визначений у пункті 2.1 договору об`єкт нерухомості належить продавцю на підставі договору оренди земельної ділянки від 29.10.2015 з урахуванням договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 15.02.2021. Майнові права продавця на об`єкт нерухомості, які належать продавцю та відчужуються покупцю відповідно до умов цього договору, полягають у праві набути право власності на об`єкт нерухомості після введення в експлуатацію об`єкта будівництва та оформити відповідні правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості.
Згідно пункту 2.4 договору № 6 запланований термін завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва - ІІ квартал 2022 року.
Згідно умов пункту 3.2 договору продавець здійснює передачу майнових прав на об`єкт нерухомості та безпосередньо об`єкт нерухомості в порядку та на умовах, визначених в статті 5 цього договору, за умови належного і повного виконання покупцем всіх прийнятих на себе зобов`язань за даним договором.
За змістом пункту 3.4 договору купівлі-продажу майнових прав з метою забезпечення дійсності та реалізації майнових прав на об`єкт нерухомості, які придбані покупцем відповідно до умов цього договору, продавець зобов`язується за свій рахунок забезпечити будівництво та введення в експлуатацію об`єкта будівництва. Будівництво об`єкта будівництва може здійснюватися як безпосередньо продавцем, так і третіми особами, залученими продавцем. Продавець несе відповідальність за якість будівельних робіт, матеріалів, обладнання та устаткування, що будуть використані при будівництві об`єкта будівництва та об`єкта нерухомості та які впливають на стан і якість самого об`єкту нерухомості. Продавець несе відповідальність за строки завершення будівництва, визначені в пункті 2.4. цього договору та, відповідно, за можливість вчасної реалізації покупцем придбаних майнових прав на об`єкт нерухомості.
Пункт 3.8 договору передбачає, що об`єкт нерухомості є частиною об`єкта будівництва, таким чином, всі зобов`язання продавця (щодо строків, якості та гарантій), які виникають у зв`язку з будівництвом об`єкта будівництва, розповсюджуються і на об`єкт нерухомості.
У пункті 4.1 договору № 6 його сторони визначили, що ціна майнових прав на об`єкт нерухомості на дату укладення даного договору складає 536400,00 грн, у тому числі ПДВ 89400,00 грн.
Умовами пункту 4.2. договору сплата грошових коштів, зазначених в пункті 4.1 договору, проводиться покупцем в національній валюті України, шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця або внесенням готівки в строк 04 березня 2021 року – 100,00% - 536400,00 грн.
Всі зміни, які можуть виникати в процесі виконання цього договору та/або обумовлені в пунктах 3.9, 4.5, 4.6 договору, оформлюються додатковими угодами до цього договору (пункт 4.7 договору № 6).
Згідно умов пункту 4.12 договору покупець не має права в односторонньому порядку відмовитись від цього договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за виключенням випадку порушення Товариством терміну введення Об`єкта будівництва в експлуатацію більш ніж на 90 днів з поверненням отриманих Товариством коштів відповідно до п. 4.1 без утримання комісій.
За умовами пункту 5.1. договору передача покупцю права власності на майнові права на об`єкт нерухомості здійснюється за двостороннім Актом прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості, який підписується повноважними представниками сторін впродовж 2 днів з моменту сплати 100 відсотків ціни майнових прав, визначеної п. 4.1 цього договору.
Пунктом 5.2 договору купівлі-продажу майнових прав визначено, що передача об`єкта нерухомості покупцю як власнику майнових прав на об`єкт нерухомості здійснюється після введення об`єкта будівництва в експлуатацію, що підтверджується отриманим Сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об`єкта/ зареєстрованою декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. Передача об`єкта нерухомості покупцю проводиться по Акту прийому-передачі об`єкта нерухомості, який підписується повноважними представниками сторін не пізніше ніж через 60 календарних днів з дня настання кожної з наступних подій: 1) закінчення робіт з надання об`єкту нерухомості обумовленого цим договором стану, в тому числі оздоблювальних робіт; 2) введення об`єкта будівництва в експлуатацію; 3) проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомості БТІ і виготовлення технічного паспорта на об`єкт нерухомості.
Умови, за яких продавець не несе відповідальності перед покупцем за прострочення передачі об`єкта нерухомості за договором визначені у пункті 5.5 договору.
Відповідальність сторін за договором визначена у його розділі 6.
Термін дії, умови та порядок розірвання договору погоджений його сторонами у розділі 7.
Так договір діє з дня його підписання та скріплення печатками сторін (за наявності) і до належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Належним виконанням зобов`язання продавця з передачі покупцю об`єкта нерухомості, вказаного в п. 2.1. договору, сторони вважають підписання двостороннього Акту прийому-передачі об`єкта нерухомості в строк, вказаний в ст. 5 цього договору, за винятком випадків, вказаних в п. 5.5. договору.
Дострокове розірвання цього договору можливе в наступних випадках:
- за ініціативою продавця у випадку, передбаченому п. 6.2. договору, без підписання додаткового договору про розірвання договору; 
- за згодою сторін, тільки за умови підписання відповідного договору.
У разі розірвання договору сторони звільняються від виконання взаємних зобов`язань за договором (пункти 7.1-7.4 договору).
Позивач 04.03.2021 сплатив відповідачеві 536400,00 грн як оплату за квартиру АДРЕСА_4 згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04.03.2021, в т.ч. ПДВ 89400,00 грн. що підтверджується квитанцією № 54625048 від 04.03.2021, копія якої наявна у матеріалах справи.
Таким чином позивач у повному обсязі виконав свої договірні зобов`язання, у той час як відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у строк, визначений умовами договору (ІІ квартал 2022 року), не завершив будівництво об`єкта будівництва та не ввів його в експлуатацію.
З посиланням на те, що відповідач такими діями порушив право позивача на отримання об`єкта нерухомості – квартири, при цьому жодних повідомлень про продовження строку будівництва з поясненням причин, відповідач не надавав, з пропозиціями врегулювання виниклої ситуації до позивача не звертався, позивач звернувся до суду з вимогою розірвати укладений між сторонами договір, оскільки прострочення виконання договірних зобов`язань відповідачем є істотним та порушує права позивача.
Крім розірвання договору позивачем заявлені вимоги про повернення сплачених на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04.03.2021 коштів, стягнення спричинених збитків, пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, а також спричиненої моральної шкоди.
Відповідач заявлені позивачем вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, наголошує на відсутності підстав для розірвання спірного договору.
Суд частково погоджується з позицією позивача та зазначає наступне.
Щодо позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення з відповідача сплачених за цим договором коштів.
Частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Розірвання договору є одним із способів захисту порушеного права, передбачених вказаною статтею, оскільки спрямоване на припинення правовідношення, яке виникло на підставі цього договору.
У даній справі спір виник щодо наявності/відсутності підстав для розірвання договору купівлі-продажу майнових прав відповідно до положень статті 651 ЦК України у зв`язку з його істотним порушенням відповідачем, а також зобов`язання повернути сплачені кошти за цим договором. 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відповідно до пункту 1 цієї статті припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. 
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Оскільки частина друга статті 651 ЦК України вказує на те, що договір може бути розірвано і в деяких випадках, передбачених законом або договором, то і в цьому випадку має застосовуватись критерій істотності порушення договірних умов, оскільки зворотнє може призвести до того, що кредитор, який має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке положення є неприпустимим, оскільки може підірвати стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності тяжкості порушення і відповідальності.
Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує кредитора відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення.
При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.
Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Як встановлено у ході розгляду справи, позивач на виконання укладеного сторонами договору купівлі-продажу майнових прав сплатив відповідачеві 536400,00 грн за об`єкт нерухомості в об`єкті будівництва. 
При цьому відповідач взяті на себе зобов`язання в частині завершення будівництва та введення його в експлуатацію не виконав, ані у запланований термін – ІІ квартал 2022 року, ані станом на дату розгляду справи будівництво не завершив, доказів того, що відповідачем вчиняються дії із завершення будівництва та введення об`єкта будівництва в експлуатацію чи доказів того, що будівництво не може бути завершене не з вини відповідача останнім не надано. 
Зазначені дії можуть свідчити про недобросовісність відповідача як сторони договору, при цьому через істотне порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу майнових прав №6 позивач позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору (отримати у власність квартиру), а тому наявні правові підстави для розірвання зазначеного договору та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених на його виконання грошових коштів у розмірі 536400,00 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків у розмірі 376598,60 грн суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Відповідно до частин другої, третьої статті 22 ЦК України збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Збитками в розумінні цивільного законодавства є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За змістом статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Позивачем заявлені до стягнення з відповідача прямі збитки у вигляді знецінення Національної валюти України з урахуванням інфляційних процесів.
Під прямими збитками розуміють фактично заподіяну шкоду, розмір якої фізично можна встановити шляхом визначення відновлювальної вартості активу його заміщення на ідентичний або ж аналогічний.
Нарахування ж інфляційних втрат є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка передбачена статтею 625 ЦК України та виступає способом захисту майнового права та інтересу, у зв`язку з чим інфляційні втрати неможна вважати збитками як такими.
Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.
Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. 
Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, та їх реальність, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування.
Враховуючи норми частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. 
З урахуванням наведеного, посилання позивача про наявність правових підстав для стягнення на його користь збитків у розмірі 376598,60 грн є помилковим, оскільки позивачем не доведено факту спричинення збитків, та їх реальність, обґрунтування їх розміру та безпосереднього причинного зв`язку між правопорушенням та заподіянням збитків і розміру відшкодування, що відповідало б вимогам статей 22, 623 ЦК України. 
Відтак суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав, суд зазначає наступне.
Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).
Звертаючись до суду із позовом, представник позивача посилався на порушення умов договору купівлі-продажу майнових прав, посилаючись на визначений його умовами термін завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, яким є ІІ квартал 2022 року, а тому вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідача пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
При цьому представник зазначає, що укладений між сторонами договір є змішаним, оскільки у ньому містяться елементи різних договорів, а саме договору будівельного підряду та договору купівлі-продажу майнових прав (майна, що буде створене продавцем у майбутньому.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Приписи статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлюють права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Поряд з цим, продавець - це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації (пункт 18 частини першої статті 1 зазначеного закону).
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Робота - це діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 21 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
У зобов`язаннях по виконанню робіт на одного з контрагентів покладається обов`язок виконати роботу, яка б завершувалась досягненням певного матеріального результату, а у зобов`язаннях про надання послуг діяльність контрагента спрямована на вчинення юридичних і фактичних дій, які безпосередньо не породжують матеріальних наслідків або зовсім не повинні завершуватися матеріальними наслідками, тобто споживання послуги має місце в процесі її надання, на відміну від роботи, споживання результатів якої зазвичай не збігається з часом її виконання.
Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.
За змістом укладеного між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04 березня 2021 року продавець продає, а покупець придбаває майнові права на об`єкт нерухомості (квартиру АДРЕСА_5 , при цьому позивач зобов`язався сплатити відповідачу ціну майнових прав на об`єкт нерухомості згідно з умовами цього договору та прийняти майнове право. Порядок передачі майнових прав на об`єкт нерухомості та об`єкта нерухомості визначений статтею 5 Договору.
Зазначене цілком відповідає характерним ознакам договору купівлі-продажу.
Таким чином, спірний договір купівлі-продажу майнових прав від 04 березня 2021 року не є договором підряду чи договором про надання послуг, оскільки зміст договору дозволяє дійти висновку про те, що між сторонами не виникло правовідносин з надання послуг або виконання робіт, предметом договору були майнові права на майбутню квартиру.
Сторони погодилися з такими умовами договору, заперечень щодо їх формулювань не висловлювали, в судовому порядку, у тому числі в межах цієї справи, не заявляли про недійсність умов зазначеного вище договору купівлі-продажу.
Отже відсутні правові підстави для стягнення з продавця за договором купівлі-продажу майнових прав пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що така пеня підлягає нарахуванню у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) виконавцями робіт і надавачами послуг, а не продавцями товарів.
Враховуючи те, що за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 04 березня 2021 року відповідач не брав на себе зобов`язань виконати певні будівельні роботи чи надати певні послуги позивачу, суд не вбачає підстав для стягнення з ПАТ «Сумбуд», яке за умовами договору є продавцем майнових прав, пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).
Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 369/10606/17 та від 15 червня 2022 року у справі № 711/1032/21, з якими Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду погодився у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 759/9026/21 та не знайшов підстав для відступу від них.
При цьому способи захисту прав покупця за споживчим договором купівлі-продажу передбачені статтями 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів».
За вказаних обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 912998,60 грн пені за прострочення виконання зобов`язання.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 296825,11 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами суд зазначає наступне.
Позивач вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосування положення частини третьої статті 693 ЦК України.
Так за змістом статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
Стаття 536 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Розмір процентів нарахований позивачем на рівні облікової ставки НБУ відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України, якою визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Дана позовна вимога обґрунтована тим, що відповідач користувався грошовими коштами позивача, сплаченими як попередня оплата на виконання умов пунктів 4.1, 4.2, 4.4 договору купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04 березня 2021 року.
За змістом вказаних пунктів договору ціна майнових прав на об`єкт нерухомості на дату укладення даного договору складає 536400,00 грн, у тому числі ПДВ 89400,00 грн (пункт 4.1 договору); сплата грошових коштів, зазначених в пункті 4.1 договору, проводиться покупцем в національній валюті України, шляхом банківського переказу на поточний рахунок продавця або внесенням готівки в строк 04 березня 2021 року – 100,00% - 536400,00 грн (пункт 4.2 договору); оплата ціни майнових прав на об`єкт нерухомості та за укладення договору у розмірі 300,00 грн, в т.ч. ПДВ, може здійснюватись як безпосередньо покупцем, так і третьою особою (ст. 528 ЦК України) за умови попереднього письмового повідомлення покупцем продавця, покупець має право змінити об`єкт нерухомості на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з моменту введення в експлуатацію об`єкта будівництва, за умовою сплати ним коштів у розмірі 0,8% від вартості майнових прав на об`єкт нерухомості.
Слід звернути увагу, що вказані вище умови договору не містять положень про те, що сплата позивачем повної вартості майнових прав на об`єкт нерухомості є попередньою оплатою товару. Як вбачається із змісту спірних правовідносин, кошти, сплачені позивачем як оплата майнових прав на об`єкт нерухомості, використовувались відповідачем у ході будівництва та у зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов укладеного договору підлягають поверненню позивачеві за наслідком розірвання договору.
За вказаних обставин відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 693 ЦК України та для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами.
При цьому також відсутні підстави вважати, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з позикою.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Позивачем заявлено до стягнення 200000,00 грн моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю відповідача, внаслідок чого позивач перебував у стані невизначеності та протягом тривалого терміну не мав можливості отримати у власність оплачену квартиру.
Частина перша статті 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема пункт 4 цієї частини передбачає настання такого правового наслідку як відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Як роз`яснював Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду неможна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04 березня 2021 року, укладеного між сторонами у справі, запланованим терміном завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва був визначений ІІ квартал 2022 року. 
У ході розгляду справи встановлено та не спростовано відповідачем, що будівництво об`єкта будівництва не завершено та об`єкт будівництва не введений в експлуатацію. 
Тривале невиконання (протягом більше ніж трьох років) відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04 березня 2021 року в частині завершення будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва безумовно спричиняє позивачу моральні страждання, невизначеність щодо можливості отримати у власність об`єкт будівництва (квартиру), за яку він сплатив 536400,00 грн існує до теперішнього часу, відповідачем у ході розгляду справи не надано аргументованих пояснень причин неможливості виконання договірних зобов`язань.
З врахуванням тривалості, характеру та обсягу моральних страждань позивача, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи, що позивач в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 14102,00 грн судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн наданий договір про надання правничої допомоги від 14.07.2025, додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги від 14.07.2025, у якій позивачем та адвокатом Турченком С.П. узгоджено розмір гонорару адвоката та строки його сплати позивачем за надання правничої допомоги у справі про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04.03.2021 та стягнення відповідних сум коштів у зв`язку з таким розірванням, зокрема у пункті 2.1 додаткової угоди визначено, що позивач сплачує адвокату 30000,00 грн за ознайомлення з наявними у клієнта документами, з`ясування фактичних обставин справи, правовий аналіз документів та фактичних обставин, консультування, визначення позиції клієнта, збір необхідних доказів, підготовка та подання до суду позову та інших процесуальних документів, безпосередня участь адвоката у судовому розгляді справи до моменту прийняття рішення судом першої інстанції рішення або ухвали, якою завершується розгляд справи, консультування клієнта протягом розгляду справи судом.
Судом врахований висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Від відповідача клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не надходило.
За змістом части першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відтак враховуючи, що позов задоволений частково, позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12501,00 грн пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись статтями 12, 13, 77, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд 

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Турченка Сергія Петровича до Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» про захист прав споживачів, задовольнити частково.
Розірвати договір купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Сумбуд». 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» (код ЄДРПОУ 14017843, вул. Петропавлівська, 86, м. Суми) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 536 400,00 гривень сплачених за договором купівлі-продажу майнових прав № 6 від 04 березня 2021 року коштів; 10000,00 гривень моральної шкоди; 12501,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В іншому відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» (код ЄДРПОУ 14017843, вул. Петропавлівська, 86, м. Суми, 40014) на користь держави 14102,00 грн судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Сумбуд», вул. Петропавлівська, буд. 86 м. Суми, код ЄРДПОУ 14017843. 

Повне судове рішення складено 06.02.2026.

Суддя Ю.О. Зеря