ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/2330/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової часини НОМЕР_1 , яка полягає у невиконанні обов`язку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30000,00 грн за період з 08 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30000,00 грн за період з 08 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що у серпні 2024 року позивач був відряджений до складу сил та засобів Центру ISTAR ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для виконання бойових (спеціальних завдань) із захисту держави згідно з наказом по стройовій частині від 08 серпня 2024 року №51, виданим командуванням військової частини НОМЕР_1 . На підставі зазначеного наказу позивач був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань з 08 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року. Проте за вказаний період виконання бойових (спеціальних) завдань відповідач протиправно не виплатив позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 30000,00 грн, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року. Позивач вважає, що він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн пропорційно часу виконання бойових або спеціальних завдань. Натомість станом на день подання до суду цього позову відповідач протиправно не виплатив позивачу зазначену вище додаткову винагороду.
Ухвалою суду від 22 травня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду; визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновлено його; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідача.
Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, не заперечуючи факту направлення позивача у відрядження до складу сил та засобів Центру ISTAR ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з метою виконання поставлених завдань на підставі наказу від 08 серпня 2024 року №51, вказав, що позивачу при цьому не визначалося виконання саме спеціальних (бойових) завдань. Також зазначено, що після відкриття судом провадження у даній справі відповідач з метою підтримання належного рівня виконання вимог щодо забезпечення військовослужбовців виплатою додаткової винагороди ініціював подання запиту Командувачу ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27 травня 2025 року №765/6166 щодо підтвердження участі ОСОБА_1 у бойових (спеціальних) заходах та кількості днів участі у таких заходах. У відповідь на запит від 27 травня 2025 року №785/6166 оперативно-тактичним угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надано відповідь від 29 травня 2025 року №545/ОТУз, в якій вказано про відсутність інформації щодо перебування позивача у складі ОКП ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Наведене, на думку відповідача, підтверджує відсутність факту виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань протягом спірного у даній справі періоду, у зв`язку з чим представник військової частини НОМЕР_1 вважає заявлений позов безпідставним та просить суд відмовити в його задоволенні.
У поданій до суду відповіді на відзив представник позивача наголосив, що саме наказ від 08 серпня 2024 року №51 і слугує підставою для вчинення відповідачем дій, пов`язаних із нарахуванням та виплатою позивачу спірної додаткової винагороди, а лист ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №545/ОТУз, на думку представника позивача, є лише штучною формалізацією ситуації та намаганням уникнути відповідальності за невиконання обов`язку з виплати належного ОСОБА_1 грошового забезпечення.
Правом подати заперечення відповідач не скористався.
Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року витребувано докази в Оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України Міністерства оборони України.
Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року витребувано докази у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено що ОСОБА_1 проходив військову службу в особовому складі військової частини НОМЕР_1 у період з 07 серпня 2024 року по 12 жовтня 2024 року, що підтверджується записами військового квитка позивача серії НОМЕР_2 від 14 травня 2009 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 серпня 2024 року №51 ОСОБА_1 направлено у відрядження до складу сил та засобів Центру ISTAR ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 09 серпня 2024 року до окремого розпорядження з метою виконання поставлених завдань. Знято ОСОБА_1 з продовольчого забезпечення у Центрі забезпечення Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України з 09 серпня 2024 року. 
Підставою винесення зазначеного наказу слугували такі документи: бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 серпня 2024 року №12671, посвідчення про відрядження військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2024 року №785/105-Р.
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та не виплати додаткової винагороди, збільшеної до 30000,00 грн, пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 08 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 листопада 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України “Про правовий режим воєнного стану” заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду судом цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168.
Абзацом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168 у редакції зі змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022, №1066 від 27.09.2022, №1146 від 08.10.2022, №43 від 20.01.2023, №836 від 09.08.2023, №1001 від 15.09.2023, №1162 від 07.11.2023, №103 від 30.01.2024, №419 від 12.04.2024, №714 від 18.06.2024, яка діяла впродовж спірного у даній справі періоду) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 2 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі – Порядок №260 в редакції, чинній на час спірних у даній справі періодів) передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у розмірі 30000 грн військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави; з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України; з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту; у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій; у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій; з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту). Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі до складу сільських (селищних), міських, районних та обласних військових адміністрацій, на території (або частині цієї території), здійснення повноважень яких ведуться воєнні (бойові) дії, та виконують бойові (спеціальні) завдання виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 30000 гривень.
Відповідно до пункту 4 Розділу ХХХІV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Отже, право військовослужбовця на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 30000,00 грн на місяць за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовим наказом (розпорядженням) пропорційно часу виконання таких завдань може бути реалізоване за умови наявності відповідних документів, якими підтверджується факт виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань.
Такими документами є:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- один із названих документів: журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Згідно з твердженнями позову у період з 08 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року позивач був відряджений до складу сил та засобів Центру ISTAR ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для виконання бойових (спеціальних завдань) із захисту держави.
В обґрунтування наведених тверджень позивач посилається на наказ від 08 серпня 2024 року №51, виданим командуванням військової частини НОМЕР_1 .
Дослідженням змісту зазначеного наказу судом встановлено, що ОСОБА_1 був направлений до складу сил та засобів Центру ISTAR ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 09 серпня 2024 року з метою виконання поставлених завдань. Підставою винесення зазначеного наказу слугувало, зокрема, бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 03 серпня 2024 року №12671.
Як свідчить зміст наявних у справі матеріалів і що визнається відповідачем у відзиві, після відкриття провадження в даній адміністративній справі уповноваженою особою військової частини НОМЕР_1 направлено листа на адресу Командувача ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з проханням надати інформацію, чи виконувались ОСОБА_1 бойові (спеціальні) завдання у період перебування у складі сил та засобів Центру ISTAR ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 09 серпня 2024 року по 12 жовтня 2024 року, надіслати копії відповідних довідок про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах у відповідності до розділу XXХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Між тим, як вбачається зі змісту листа Оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 29 травня 2025 року №545/ОТУз, інформація щодо перебування в складі ОКП ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 09 серпня 2024 року по 12 жовтня 2024 року військовослужбовця ОСОБА_1 в адміністративній групі ОКП ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відсутня.
У зв`язку з цим та з метою з`ясування дійсних обставин даної справи, які мають значення для правильного вирішення спору, судом з власної ініціативи ухвалою від 05 грудня 2025 року було витребувано в Оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України Міністерства оборони України докази безпосередньої участі ОСОБА_1 у виконанні бойових (спеціальних) завдань у складі сил та засобів Центру ISTAR ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у період з 09 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року.
На виконання вимог указаної ухвали до суду від Угруповання військ (сил) «Південь» надійшов лист від 10 грудня 2025 року №УВ(с)/2/3090, зі змісту якого вбачається, що відповідно до Оперативної директиви головнокомандувача Збройних Сил України №12091 від 28 травня 2025 року оперативно-тактичне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було розформовано (ліквідовано), у зв`язку з чим усі розпорядчі, керівні, організаційні документи за весь період функціонування тимчасово створених військових формувань передані на зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України. У зв`язку з цим названим листом рекомендовано звернутись до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
Ухвалою від 12 грудня 2025 року судом витребувано докази безпосередньої участі ОСОБА_1 у виконанні бойових (спеціальних) завдань у складі сил та засобів Центру ISTAR ОТУ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” ОУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” у період з 09 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
На виконання зазначеної ухвали Галузевим державним архівом Міністерства оборони України надіслано на адресу суду архівну довідку, в якій зазначено, що в перевірених наказах командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) за період з 09 серпня по 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 не значиться. Вказано, що на зберіганні в ГДА Міноборони знаходяться документи оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за запитуваний період: розпорядження, бойові розпорядження, журнал ведення оперативної обстановки (бойових дій), бойові (щоденні, підсумкові, оборонні, оперативні) накази, директиви, розпорядження, завдання, донесення, зведення, доповіді, відомості, дані, рішення, схеми про бойові дії військ (сил), в яких міститься інформація, що угруповання виконувало завдання в смузі відповідальності. Поіменні списки військовослужбовців особового складу відсутні. Рапорти (донесення) командирів підрозділів оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про участь військовослужбовців у виконанні бойових (спеціальних) завдань на зберігання до ГДА Міноборони не надходили.
Таким чином, документи, визначені пунктом 4 Розділу ХХХІV Порядку №260, які підтверджували би факт безпосереднього виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у період з 09 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року, відсутні.
Позивач (його представник), звертаючись до суду з цим позовом, названих вище документів також не подав, фактично обмежившись лише посиланнями на наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2024 року №51.
Проте суд зауважує, що сам по собі зазначений наказ, за умови відсутності доказів безпосередньої участі ОСОБА_1 у виконанні бойових (спеціальних) завдань з 09 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року, перелік яких визначений пунктом 4 Розділу ХХХІV Порядку №260 (бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань), не може слугувати безумовною підставою для зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн, про що він просить у заявленому позові.
Доводи позову не спростовують факту відсутності доказів його безпосередньої участі протягом спірного періоду у виконанні бойових (спеціальних) завдань. 
Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено факту виконання ним бойових (спеціальних) завдань з 09 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року у зв`язку з направленням у відрядження до складу сил та засобів Центру ISTAR ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а за результатами вжитих судом заходів щодо з`ясування усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору, встановлено відсутність документів, визначених пунктом 4 Розділу ХХХІV Порядку №260, щодо участі ОСОБА_1 у виконанні названих вище завдань, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача щодо нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 30000,00 грн на місяць за виконання бойових (спеціальних) завдань. Відтак, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.
Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 08 січня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідач – військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.П. Лелюк