ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 640/19433/20
адміністративне провадження № К/990/32689/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.
суддів: Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу №640/19433/20
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві (далі - ГУ ПФУ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Управління) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 
провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 ,
на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2025, постановлену суддею Секірською А.Г. 
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025, ухвалену судом у складі колегії суддів: головуючого судді - Чаку Є.В., суддів: Сорочка Є.О, Коротких А.Ю.,
УСТАНОВИВ:
I. РУХ СПРАВИ
1. 18.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:
визнати протиправними дії ГУ ПФУ в частині ненадання позивачу та Управлінню достовірної інформації у строк, визначений Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) та Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI);
встановити розмір пенсійної заборгованості, яка підлягає виплаті згідно з постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11 в сумі 2007224,49 грн;
зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість згідно з постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11 в сумі 2007224,49 грн;
стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1000,00 грн за порушення статті 24 Закону №393/96-ВР та статті 24 Закону № 2939-VI, у зв`язку з невирішенням питань звернень по суті.
2. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2025, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025, провадження у справі №640/19433/20 в частині позовних вимог про встановлення розміру пенсійної заборгованості, яка підлягає виплаті позивачеві згідно з постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11 в сумі 2007224,49   грн та зобов`язання ГУ ПФУ виплатити йому пенсійну заборгованість згідно з постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11 в сумі 2007224,49 грн закрито з підстави, визначеної пунктом 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
3. 09.05.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, позивач просить скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
4. Верховний Суд ухвалою від 08.09.2025 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, розраховану відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 у справі №2а-6873/11 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва (далі - УПФУ) здійснити з 01.04.1997 перерахунок та виплату позивачеві пенсії з урахуванням заробітної плати, яку одержував позивач в період роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році, в розмірі 0,03 гривень/місяць, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 скасовано постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2012 у справі № 2а-6873/11 та ухвалено нову, якою закрито провадження у справі в частині позовних вимог, зокрема, щодо визнання незаконною відмови УПФУ в розрахунку пенсії із заробітної плати 0,03 гривень/місяць, одержаної за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році та зобов`язання УПФУ встановити розрахунковий розмір заробітної плати для обчислення пенсії в сумі 0,03 гривень/місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11 скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 у справі № 2а-6873/11 в частині скасування постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012, зокрема щодо позовних вимог про визнання протиправними дій УПФУ щодо неправильного розрахунку пенсії позивачеві без урахування заробітної плати 0,03 гривень/місяць, одержаної за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році та зобов`язання УПФУ здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії з урахуванням заробітної плати в сумі 0,03 гривень/місяць і залишено в цій частині постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 в силі.
Позивач неодноразово звертався до ГУПФУ із заявами, зокрема, щодо надання інформації про наявність протоколів, розпоряджень про перерахунок і виплату сум заборгованості по державній (основній) пенсії з 01.04.1997 згідно з постановою Верховного Суду від 27.02.2020; надання йому довідок про загальну і помісячні суми заборгованості по державній (основній) пенсії з 01.04.1997 згідно з постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11.
На чергове звернення ОСОБА_1 відповідач листом від 14.09.2020 повідомив, що розмір його пенсії з 01.09.2020 становить 12978,19 грн, ГУ ПФУ опрацьовано постанову Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11, борг по пенсійній справі за судовими рішеннями у справі №2а-6873/11 відсутній, а розрахунок пенсії відповідає матеріалам пенсійної справи та нормам чинного законодавства.
Вважаючи, що ГУ ПФУ надав неповну та недостовірну інформацію, а також не погоджуючись з твердженням про відсутність заборгованості по пенсійній справі, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду. 
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, виходив з того, що спір у цій справі пов`язаний з неналежним виконанням ГУ ПФУ постанови Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11, що, за наявності відповідних норм в КАС України, якими врегульовано питання належного виконання судового рішення, виключає можливість подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення в іншій справі та, відповідно, свідчить про відсутність підстав для розгляду справи за таким позовом.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
7. Касаційна скарга позивача мотивована, зокрема тим, що спірні правовідносини в цій справі виникли за інших обставин, аніж у справі № 2а-6873/11, оскільки, як стверджує позивач, спірні правовідносини в зазначеній справі стосувались протиправних дій та бездіяльності ГУ ПФУ щодо здійснення перерахунку його пенсії. Натомість в цій справі спір стосується визначення суми заборгованості з невиплаченої пенсії в сумі 2007224,49 грн та стягнення з пенсійного органу зазначеної суми заборгованості на його користь, тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у цій справі.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
9. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
10. Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
11. Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.
12. Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
13. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
14. Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
15. Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.
17. Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
18. Відповідно до частин другої та третьої статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. 
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
19. Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
20. Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.
21. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
22. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
23. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та/або КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
24. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, в його постановах від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18, від 09.07.2019 у справі №826/17587/18, від 28.03.2023 у справі №420/7631/22 та інших.
25. Колегія суддів зазначає, що як питання визначення суми заборгованості по пенсійним виплатам, здійсненим на виконання постанови Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №2а-6873/11, так і питання нарахування і виплати пенсії, які здійснювались/не здійснювались у зв`язку з перерахунками пенсії ОСОБА_1 на виконання зазначеного судового рішення, перебувають в нерозривному зв`язку з предметом спору в справі №2а-6873/11 (дії та бездіяльність пенсійного органу щодо перерахунку пенсії позивача) і такі питання беззаперечно стосуються порядку виконання судового рішення у вказаній справі.
26. За таких обставин колегія суддів констатує, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги щодо встановлення розміру пенсійної заборгованості, яка підлягає виплаті йому згідно з постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11 в сумі 2007224,49   грн та зобов`язання ГУ ПФУ виплатити йому пенсійну заборгованість згідно з постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11 в сумі 2007224,49 грн стосуються саме порядку виконання судового рішення в зазначеній справі, а тому позивач має встановлене процесуальним законом право в порядку статтей 382, 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та/або заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, у зв`язку з чим суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження в цій справі в зазначеній частині позовних вимог на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.
27. Таким чином, Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з їх висновками.
28. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
29. Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025 у справі №640/19433/20 - без змін
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025 у справі №640/19433/20 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                        А.І. Рибачук

судді                                        В.М. Кравчук

                                                                                                    Н.В. Коваленко