ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4110/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Принцевської Н.М.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Дядечко М.П., за ордером;
від відповідача: Фінєєв Д.С., у порядку самопредставництва;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго восток антрацит» 
на ухвалу Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
від 16 жовтня 2025 року (повний текст складено 16.10.2025)
у справі №916/4110/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго восток антрацит”
до відповідача: Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним та скасування рішення,-

суддя суду першої інстанції: Бездоля Д.О.,
місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 28.01.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “Енерго восток антрацит” (далі також – позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі також – відповідач, АМКУ, Територіальне відділення), в якому просило суд:
- визнати недійсним та скасувати в частині, що стосується ТОВ «Енерго восток антрацит» рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/129-р/к від 10.09.2025 у справі №65/84-09/2024, на підставі якого ТОВ «Енерго восток антрацит» визнано винним у порушенні законодавства про захист економічної конкуренції та накладено штраф у загальному розмірі 272 000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство посилається на обставину прийняття спірного рішення з неповним з`ясуванням обставин, які мали значення для справи та необґрунтованість висновків АМКУ щодо вчинення з боку ТОВ «Енерго восток антрацит» спільно з іншими суб`єктами господарювання узгоджених дій під час проведення закупівель.
Також, позивачем було подано до місцевого господарського суду заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення дії спірного рішення АМКУ №65/129-р/к від 10.09.2025 у справі №65/84-09/2024 до набрання законної сили судовим рішенням у даній господарській справі – №916/4110/25.
Необхідність вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що на підставі спірного рішення Антимонопольним комітетом України внесені відомості стосовно Підприємства до Зведених відомостей про рішення органів АМКУ про визнання вчинення суб`єктами господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених п. 1 ст. 50, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді спотворення результатів торгів (тендеру) та накладення штрафу, що є підставою для відмов замовників процедур закупівель у прийнятті тендерних пропозицій ТОВ «Енерго восток антрацит».
Так, наявність оскаржуваного рішення унеможливлює участь позивача у майбутніх процедурах публічних закупівель, оскільки пунктом 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено обов`язок для замовника прийняти рішення про відмову учаснику у процедурі закупівлі та відхилити тендерну пропозицію учасника в разі, якщо суб`єкт господарювання протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій;
Отже, наявність оскаржуваного рішення унеможливлює участь ТОВ «Енерго восток антрацит» у публічних закупівлях до прийняття судом рішення у справі та позбавляє суб`єкт господарювання можливості отримання доходу (прибутку), а відтак - здійснення повноцінної господарської діяльності, яка полягає, зокрема, у торгівлі паливом, що у свою чергу призведе до зменшення конкуренції на ринку постачання кам`яного вугілля.
Водночас, заявник вказує, що господарська діяльність підприємства має важливе значення для забезпечення стабільної та безперебійної роботи об`єктів критичної інфраструктури під час дії воєнного стану, особливо в опалювальний період, оскільки Підприємство забезпечує державних замовників (серед яких установи і заклади освіти, культури, медичні заклади, інші державні заклади і установи) твердим паливом. Отже, у випадку незастосування заходів забезпечення позову існує ризик настання несприятливих наслідків, що може негативно вплинути на вищевказані категорії суб`єктів та завдати шкоди державним інтересам.
Таким чином, на переконання ТОВ «Енерго восток антрацит», існують очевидні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за якою у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення АМКУ,
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/4110/25 (суддя Бездоля Д.О.) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго восток антрацит» про забезпечення позову у справі №916/4110/25 - відмовлено.
Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначені Товариством заходи забезпечення позову за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, оскільки такі заходи надають позивачеві можливість продовження відповідної діяльності на противагу рішенню АМКУ, яким така діяльність визнана протиправною. Отже, фактично заходи забезпечення, про які просить позивач, зводяться до вирішення справи по суті та задоволення заявлених позовних вимог, незважаючи на відсутність рішення по суті, яким би такі вимоги було задоволено.
Крім того, у вказаній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що саме лише посилання позивача на те, що внесення інформації щодо вчинення заявником порушення до зведених відомостей про рішення органів АМКУ про визнання вчинення суб`єктами господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції перешкоджає веденню його господарські діяльності, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом застосування права суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу АМКУ.
З урахуванням наведеного та посилаючись на сталу правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 22.08.2019 у справі №916/492/19, від 14.11.2019 у справі №914/938/19, від 15.06.2020 у справі №910/13158/19, від 18.03.2021 у справі №910/13451/20, від 11.11.2021 у справі №910/269/20, від 22.09.2025 у справі №922/1327/25 щодо можливості зупинення рішення АМКУ в якості заходу забезпечення позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про неможливість задоволення відповідної заяви ТОВ «Енерго восток антрацит».
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго восток антрацит» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/4110/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення АМКУ №65/129-р/к від 10.09.2025 у справі №65/84-09/2024 щодо ТОВ «Енерго восток антрацит» до набрання законної сили судовим рішенням у справі №916/4110/25.
Позивач зазначає, що суд першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали, неповно встановив обставини справи, не надав належної оцінки доводам заявника; застосував процесуальні норми з надмірним формалізмом, не враховуючи суті наведених аргументів, що призвело до того, що висновок суду не відповідає обставинам справи, які мають суттєве значення для вирішення даного спору.
Частково доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам заяви про забезпечення позову. Так, Товариство зазначає, що у вказаному спорі існують очевидні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки невжиття заходів забезпечення позову вже істотно ускладнило і може унеможливити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав позивача, а саме щодо його подальшої участі у процедурах публічних закупівель, а також існує реальна загроза припинення господарської діяльності підприємства, основна діяльність якого напряму залежить від участі у публічних закупівлях, оскільки відповідні права апелянта вже порушуються дією спірного рішення АМКУ.
Крім того апелянт наполягає на тому, що:
- позовні вимоги у справі №916/4110/25 не є тотожними заходу забезпечення позову, про який просить заявник, оскільки позовні вимоги, заявлені ТОВ «Енерго восток антрацит» заяві стосуються визнання недійсним та скасування рішення АМКУ №65/129-р/к від 10.09.2025 у справі №65/84-09/2024 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції», а заява про забезпечення позову стосується лише зупинення дії вказаного рішення АМКУ з метою надання можливості позивачу брати участь у публічних закупівлях до моменту вирішення судом справи та набранням судовим рішенням законної сили;
- суд першої інстанції, зробивши висновок про те, що зупинення зазначеного рішення АМКУ в такий спосіб призводить до продовження позивачем діяльності на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів), не спростував доводів позивача, що саме такий спосіб забезпечення позову є ефективним для захисту права позивача на час розгляду справи судом та дозволить запобігти порушенню його прав у разі задоволення позову;
- суд не надав будь-якої правової оцінки на предмет достатності підстав для зупинення дії оскаржуваного рішення органу АМКУ згідно ч. 5 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»
- позиція суду нівелює саме право на оскарження рішення АМКУ, передбачене ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Сама можливість оскарження рішення, прийнятого Антимонопольним комітетом України, його територіальними органами означає, що таке рішення переглядається судом на предмет його правомірності. Тобто, за позицією апелянта, за умови, коли вину ТОВ «Енерго восток антрацит» у вчиненні антиконкурентних узгоджених дій у суді не доведено, за час розгляду господарської справи може скластися така ситуація, що внаслідок неможливості брати участь у публічних закупівлях, Товариство може взагалі припинити власну господарську діяльність, а отже рішення суду буде неможливо виконати.
Більш детально доводи Товариства викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго восток антрацит» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/4110/25; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено її розгляд на 28.01.2026 об 11:15 год. Крім того, даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
20.11.2025 від Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач не погоджується з доводами останньої, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу ТОВ «Енерго восток антрацит» без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Зокрема, відповідач зазначає, що у даному випадку при задоволенні заяви про забезпечення позову, суд фактично надає оцінку оскаржуваному рішенню, що призведе до вирішення спору по суті, та не відповідатиме критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, меті запровадження інституту забезпечення позову, а також порушить ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якою не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Також АМКУ зауважує, що аргументи Товариства суперечать сталим і послідовним правовим позиціям Верховного Суду щодо розгляду заяв про забезпечення позову у справах, предметом розгляду яких є саме визнання недійсним/скасування рішення АМКУ, і в яких позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення АМКУ, стосовно застосування ч. 5 ст. 60 Закону у сукупності зі статтями 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 задоволено заяву представника ТОВ "Енерго восток антрацит" – адвоката Дядечко Мар`яни Петрівни про надання їй можливості брати участь у розгляді справи №916/4110/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд даної справи в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні 28.01.2026 представник ТОВ "Енерго восток антрацит" підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Представник АМКУ заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції в силі як обґрунтовану та законну.
У судовому засіданні 28.01.2026, яке проводилось в режимі відеоконференції, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго восток антрацит" не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала залишається без змін, з огляду на наступне. 
Забезпечення позову – це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи забезпечення позову передбачено у ст. 137 Господарського поцесуального кодексу України.
Так, позов забезпечується, серед іншого, іншими заходами іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (п. 10 ч. 1 вказаної статті), у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).
За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 зазначила, якщо особа звернулася до суду з немайновою позовною вимогою, то судове рішення, у разі її задоволення, не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Разом з тим, частиною 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).
Розгляд справи по суті – це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову – це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
Як зазначалось вище, ТОВ “Енерго восток антрацит” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” №65/129-р/к від 10.09.2025 у справі №65/84-09/2024 в частині, що стосується позивача. Спірним рішенням зокрема визнано, що позивачем вчинено порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.
Так, положеннями ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМКУ повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону Уукраїни “Про захист економічної конкуренції” прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з ч. 1 ст. 48 цього Закону, ч. 1 ст. 30 Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції”; за результатами перевірки відповідно до ч. 5 ст. 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до ч. 3 ст. 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду, зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до ч. 3 ст. 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.
Незалежно від положень ч. 4 цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України (ч. 5 ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції”).
Разом з тим, пунктом 4 ч. 1 ст. 17 Закону України “Про публічні закупівлі” визначено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у п.п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 40 цього Закону) в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.
З метою інформаційної підтримки забезпечення реалізації норм ст. 17 Закону України “Про публічні закупівлі”, полегшення пошуку замовниками відповідних рішень, на веб-порталі Антимонопольного комітету України у розділі “Діяльність у сфері державних/публічних закупівель” містяться зведені відомості про рішення органів Антимонопольного комітету України щодо визнання вчинення суб`єктами господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій (передбачених п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”), які стосувались спотворення результатів торгів.
Після спливу трьох років з дати прийняття відповідного рішення відомості про суб`єкта господарювання, стосовно якого його прийнято, видаляються з сайту АМКУ.
Отже, задоволення заяви позивача про зупинення дії рішення фактично є частковим задоволенням позову, адже правомірність висновків відповідача, викладених у спірному рішенні, стосовно вчинення позивачем антиконкурентних узгоджених дій встановлюється за результатами розгляду судом даної справи по суті, а оскаржуване позивачем рішення до прийняття судового рішення є чинним.
За таких умов, задоволення заяви про забезпечення позову суперечитиме ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.
Вказані вище висновки суду узгоджуються із висловленими Верховним Судом правовими позиціями, які викладені у постановах від 04.09.2024 у справі №904/5133/23, від 29.11.2024 у справі №922/2921/24.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 20.01.2022 у справі № 910/14429/21 дійшов висновків щодо застосування, п. 4 ч. 1 ст. 17, ч.ч. 1, 4 ст. 60 Закону України "Про публічні закупівлі", які полягають, зокрема, в тому, що:
- норма п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі" застосовується на підставі та з урахуванням відповідного рішення уповноваженого органу, тобто органу АМК України, а не на підставі Зведених відомостей;
- рішення органу АМК України (поки його не скасовано чи не визнано недійсним у встановленому порядку) є обов`язковим до виконання (ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Зазначене також концептуально узгоджується з підходом Верховного Суду у вирішенні питання щодо можливості зупинення судом саме дії рішення органу АМКУ на підставі ч. 5 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" і лише за наявності на те достатніх підстав, який є сталим і неодноразово викладався у постановах від 20.07.2021 у справі № 914/312/20, від 22.08.2019 у справі № 916/492/19, від 14.11.2019 у справі № 914/938/19, від 01.04.2020 у справі № 912/2156/19, від 15.06.2020 у справі № 910/13158/19 та від 18.03.2021 у справі № 910/13451/20.
Так, Верховний Суд у цих постановах розмежовує поняття (1) зупинення виконання і (2) зупинення дії рішень органів АМКУ, а також зазначає, що оскарження таких рішень зупиняє їх виконання, проте для зупинення їх дії необхідне відповідне судове рішення.
Разом з тим, відповідно до антиконкурентного законодавства, рішення органів Антимонопольного комітету України приймаються з метою припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема - антиконкурентної змови під час торгів, а згідно з приписом ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №916/492/19 та від 14.11.2019 у справі №914/938/19, від 01.04.2020 у справі №912/2156/19).
При цьому, судова колегія наголошує на тому, що частина 5 ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” є спеціальною нормою, яка застосовується до правовідносин, що регулюються цим Законом і згідно з якою дія рішення органу АМКУ може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав (аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 19.03.2021 у справі №910/13451/20).
Застосовуючи заходи забезпечення позову судам слід враховувати, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, та у випадку дійсного порушення права заявника, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
Право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу Антимонопольного комітету України за заявою, поданою суду відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не може розглядатися як самостійна та єдина підстава для забезпечення позову в порядку приписів статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (постанова Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/13451/20).
Водночас, забезпечення позову у такий спосіб призводить до продовження діяльності позивача/заявника на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнана протиправною, а за своїми наслідками таке забезпечення позову є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, що не допускається положеннями ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.
Вказані вище правові висновки є сталими та неодноразово і послідовно висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.06.2020 у справі №910/13158/19, від 22.08.2019 у справі №916/492/19, від 14.11.2019 у справі №914/938/19, від 01.04.2020 у справі №912/2156/19, від 15.06.2020 у справі №910/13158/19, від 18.03.2021 у справі №910/13451/20, від 11.11.2021 у справі №910/269/20, які були враховані судом першої інстанції при розгляді заяви ТОВ «Енерго восток антрацит» про забезпечення позову.
У ч. 4 ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” йдеться про зупинення виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, тоді як внесення останнім даних до зведених відомостей законодавчо не визначається як виконання (складова виконання) цього рішення, а, отже, не може бути й зупинене в процесі такого виконання (постанова Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №910/14429/21).
Враховуючи все наведене вище, апеляційний суд бере до уваги, що відповідно до антиконкурентного законодавства рішення органів АМКУ приймаються з метою припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема - антиконкурентної змови під час торгів, а згідно з приписом ч. 11 ст. 137 Господарського прорцесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (постанова Верховного Суду від 29.11.2024 у справі №922/2921/24).
Також у постанові Верховного Суду від 29.11.2024 у справі №922/2921/24 міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення органу Антимонопольного комітету України є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, що, в свою чергу, є порушенням норм статей 137 і 236 Господарського процесуального кодексу України, 
Отже, як правильно зазначено в оскарженій ухвалі, забезпечення позову у вказаний спосіб призвело б до продовження позивачем діяльності на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю).
Окремо судова колегія звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права самостійно звернутись до Антимонопольного комітету України з вимогою внести дані стосовно зупинення дії спірного рішення до зведених відомостей, у зв`язку з відкриттям провадження у судовій господарській справі щодо визнання такого рішення недійсним.
Стосовно твердження апелянта про те, що на підставі спірного рішення АМКУ стосовно Товариства внесені відомості до Зведених відомостей про рішення органів АМКУ щодо визнання вчинення суб`єктами господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді спотворення результатів торгів (тендеру), що є підставою для відмов замовників процедур закупівель у прийнятті тендерних пропозицій ТОВ «Енерго восток антрацит», судова колегія зазначає наступне.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 17 Закону України “Про публічні закупівлі” передбачено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 ч. 2 ст. 40 цього Закону) в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.
Апеляційний суд зазначає, що дана норма застосовується на підставі та з урахуванням відповідного рішення уповноваженого органу, тобто органу АМКУ, а не на підставі Зведених відомостей.
При цьому, рішення органу АМКУ (поки його не скасовано чи не визнано недійсним у встановленому порядку) є обов`язковим до виконання (ч. 3 ст. 56 Закону України " Про захист економічної конкуренції").
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №910/14429/21.
Судова колегія наголошує на тому, що правові наслідки створює для позивача саме прийняте Територіальним відділенням рішення №65/129-р/к від 10.09.2025 у справі №65/84-09/2024 (яке наразі є чинним та не скасовано в судовому порядку), а не інформація, яка включена Антимонопольним комітетом України до Зведених відомостей.
Посилання позивача в поданій заяві на те, що невжиття заходів до забезпечення позову позбавляє його можливості брати участь у процедурах закупівель на час розгляду судової справи, що ставить під загрозу здійснення ним господарської діяльності, апеляційною колегією відхиляється, оскільки участь у процедурах закупівель не є окремим видом господарської діяльності, а особа, що бере участь у процедурі закупівлі, не гарантовано буде визнана переможцем торгів, тоді як позивач не позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність не пов`язану з участю у процедурах закупівель.
Отже, апелянтом не наведено обґрунтованих обставин щодо необхідності зупинення дії оскаржуваного рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/129-р/к від 10.09.2025. 
Інші доводи апеляційної скарги позивача правильності висновків місцевого господарського суду не спростовують та не впливають на них.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Енерго восток антрацит» про забезпечення позову у справі №916/4110/25.
Позивач не спростував висновків суду першої інстанції, покладених в основу оскаржуваної ухвали, а також не довів неправильного застосування ним норм матеріального та порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування ухваленого у справі судового рішення.
Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України") одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, апеляційна колегія враховує, що п. 1 ст .6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").
Статтею 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене вище, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 у справі №916/4110/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго восток антрацит» – без задоволення.
Враховуючи відмову в задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору, сплаченого у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго восток антрацит» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.10.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №916/4110/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складений та підписаний 02.02.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.