ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/10180/25
Провадження № 22-ц/820/207/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2025 року (суддя Заворотна О. Л., повне судове рішення складено 06 листопада 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення інфляційних втрат.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :
У квітні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаними позовами, які були об`єднані в одне провадження, зазначав, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 686/14502/21 було частково задоволено позов і стягнуто з Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, грошові кошти в сумі 310000 гривень. Зазначене рішення суду було виконано 30 жовтня 2023 року. Станом на 01 січня 2023 року заборгованість складала 347778,88 грн. 
Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь в порядку статті 625 ЦПК України інфляційні втрати за квітень 2023 року у розмірі 716,62 грн, за травень 2023 року в розмірі 1795,33 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 2170 грн. В решті вимог відмовлено.
Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Суд не врахував те, що законодавством передбачено порядок виконання судових рішень про відшкодування шкоди з Державного бюджету України. Суд не взяв до уваги правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 686/22674/20-ц від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17656/16, відповідно до яких відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді компенсації інфляційних втрат може виникати у договірних зобов`язаннях і не стосуються відносин із зобов`язань щодо заподіяння і відшкодування шкоди. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 686/14502/21 скасовано рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 грудня 2021 року та частково задоволено позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, грошові кошти в сумі 310000 грн. 
Постанова апеляційного суду набрала законної сили.
25 лютого 2022 року Хмельницький міськрайонний суд видав виконавчий лист на виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 310000 грн.
28 лютого 2022 року зазначений виконавчий лист ОСОБА_1 пред?явив до Головному Управлінню Державної казначейської служби у Хмельницькій області для виконання.
Рішення суду усправі № 686/14502/21 виконано 31 жовтня 2023 року. 
Наведені обставини встановлені судовими рішеннями у справі 686/17187/24.
Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що у разі порушення державою строку виконання судового рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України ОСОБА_1 на підставі статті 625 ЦК України має право на відшкодування інфляційних втрат за період прострочення виконання рішення суду про стягнення коштів.
Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з таких підстав.
За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов?язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов?язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов?язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов?язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов?язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв?язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.
На підставі частини 1, 2, і 4 статті 3 цього Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов?язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави, зокрема, інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року в справі № 686/7081/21.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат за прострочення виконання судового рішення. 
Правильним є розрахунок судом першої інстанції розміру інфляційних втрат.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність відмови в позові.
Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 686/22674/20-ц від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17656/16, не заслуговує на увагу, оскільки Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 відступила від висновків, сформульованих у постановах у вказаних справах. 
Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновки не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 січня 2026 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта