ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2026 року справа №200/5412/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.В., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя І інстанції – Смагар С.В.), складену в повному обсязі 04 серпня 2025 року, у справі № 200/5412/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області «по особовому складу» від 13 червня 2022 року №262 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області по прийняттю наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії» за наслідками якого видано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13 червня 2022 року № 652 "Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання"; 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області по ознайомленню ОСОБА_1 з наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії», за наслідками якого видано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13 червня 2022 року № 652 "Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання"; 
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13 червня 2022 року № 652 "Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Донецькій області та їх покарання" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 13 червня 2022 року; 
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 40109058) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , IBAN:) заробітну плату в розмірі грошового забезпечення старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за час вимушеного прогулу по дату фактичного розрахунку;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 час з 13.06.2022 по дату поновлення на роботі до вислуги років.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року суд залишив позовну заяву без руху, визнав неповажними причини пропущення строку звернення до суду із даним позовом, встановив позивачу строк 10 днів з дня отримання цієї ухвали на усунення недоліків шляхом належного оформлення позовної заяви відповідно до вищезазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення із позовом до суду, із зазначенням інших причин пропуску строку звернення до суду з позовом, а також надати докази поважності причин його пропуску. 
На виконання вимог вищевказаної ухвали суду від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду, до якої додано заяву про поновлення строку звернення до суду
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення із позовом до суду.
Визнано неповажними причини пропущення позивачем строку звернення до суду із даним позовом.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернуто позивачу. 
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що строк звернення до суду починає свій відлік з дня, коли апелянт дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не з дати видання спірного наказу.
В обґрунтування необхідності поновлення строків для звернення до суду позивач зазначив, що наказ про звільнення зі служби відповідачем позивачу не направлявся та не надавався для ознайомлення в установлений законом спосіб, про останній стало відомо лише 31.12.2022 під час телефонного дзвінка керівництву позивача, тому позивач переконаний, що строк подання первинної позовної заяви позивачем не пропущений, позов подався виключно тому, що позивач мав дізнатися у встановлені законом строки про своє звільнення, але через протиправну бездіяльність відповідача останній не виконав свої обов`язки передбачені ЗУ «Про Національну поліцію» та іншими нормативно правовими актами, що не позбавляє позивача можливості реалізувати свої процесуальні права у звуженому обсязі. 
На час прийняття оскаржуваних рішень відповідача перебував у місті Маріуполь, яке у зв`язку з повномасштабною збройною агресією РФ з лютого 2022 року опинилося в умовах блокади, активних бойових дій та подальшої окупації. Через гуманітарну катастрофу, руйнування інфраструктури та повну відсутність комунікацій, позивач не мав жодної можливості своєчасно дізнатися про наявність відповідних наказів чи отримати належну правову допомогу. Змушений був переховуватися у місті Маріуполі, без доступу до засобів зв`язку та офіційної інформації. Унаслідок інтенсивних обстрілів, руйнувань інфраструктури та відсутності зв`язку позивач не мав можливості отримати належну інформацію про прийняті щодо нього управлінські рішення, звернутися за юридичною допомогою чи підготувати позовну заяву.
З огляду на небезпеку для життя та здоров`я, а також загрозу репресій, позивач був змушений переховуватися у місті Маріуполі тривалий час без доступу до електронного зв`язку, правової підтримки, електронного підпису або навіть базових побутових умов. Це унеможливлювало не лише звернення до суду, але й ознайомлення зі своїми правами та становищем як особи, що перебувала на службі в Національній поліції України. Лише після евакуації з тимчасово окупованої території та виїзду до Сполучених Штатів Америки з гуманітарною метою, після часткової стабілізації мого життєвого становища, йому вдалося зібрати документи, підтвердити факт мого службового становища, отримати консультації з правових питань та вжити заходів для звернення до суду. Додатково повідомляє, що в силу складного матеріального становища після втрати житла, майна та джерел доходу, звернення до юридичних консультантів або адвокатів в Україні було об`єктивно ускладнене. Тільки після евакуації з окупованої території та виїзду до Сполучених Штатів Америки, йому вдалося частково стабілізувати побутове та правове становище, отримати консультації адвоката, а також зібрати документи, необхідні для звернення до суду. 
Зазначає, що про оскаржуваний наказ від 13.06.2022 “по особовому складу” № 262 о/с дізнався тільки 31.12.2022 та до цього дня вважав, що звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, через направлення відповідного рапорту. Тобто якщо обраховувати місячний строк звернення до суду з дати коли позивач дізнався про видання спірного наказу, то першим днем відліку строку є наступний день, після вказаної дати, а саме з 01.01.2023. 
Звертає увагу суду, що одразу в той же день після того як дізнався про підставу звільнення звернувся до суду із власноручно складеною стислою позовною заявою та обґрунтовано вважав, що вчинив всі необхідні дії для звернення до суду, які вимагає законодавство. 
Натомість лист про недоставлення поштового відправлення позивачем отримано 06.06.2025 повторно із позовною заявою він звернувся 13.06.2025 (через 6 днів), тобто з дня первинного звернення до дня повторного звернення сукупно пройшло 7 днів, тому позивач вважає що місячний строк звернення до суду ним дотримано.
У період з 14.06.2022 по 30.12.2022 та з 01.01.2023 по 05.06.2025 у позивача наявні поважні обставини, які від волі позивача жодним чином не залежали, усунути останні об`єктивно не було можливості, як і вплинути на них та за умови переконання позивача про звільнення зі служби за власним бажанням ще у лютому 2022 року, тобто були наявні обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на звернення до суду, з причин які від позивача не залежали. З огляду на наведене, позивачем реалізовано право звернення до суду на 7 день, тобто в межах 31 дня місячного терміну звернення до суду. 
Представники сторін в судове засідання не викликались, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді у зв`язку з тим, що справа зареєстрована через підсистему «Електронний суд». 
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до частин 1,3 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, та строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. 
Таким чином, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Початок строку - це день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення.
Приписами ч. ч 1, 2, 3 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.06.2022 № 262/ос позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за п.6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 13.06.2022. В наказі про звільнення, як підстава звільнення зазначено наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.06.2022 № 643. В позовній заяві позивач зазначає, що про існування вказаних наказів дізнався лише 31.12.2022.
Позивач зазначає, що знаходиться на території США з 18.12.2022.
Суд не приймає посилання на те, що з 01.01.2023 по 05.06.2025 у позивача були наявні поважні обставини, які від волі позивача жодним чином не залежали, оскільки позивач 31.12.2022 направив поштою позов до суду. 
Позивач, звернувшись до закладу надання поштових послуг, мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про стан його поштового відправлення. 
Позивач не звертався до суду для отримання інформації щодо стану розгляду його позовної заяви впродовж 2,5 років. 
З наданих документів також не вбачається, що у грудні 2022 року позивач надсилав саме позовну заяву щодо спірних правовідносин. 
Позивач обраховує строк звернення до суду з 06.06.2025, однак, навіть з цього часу позивачем пропущений місячний строк звернення до суду.
Подання позову та в подальшому його повернення судом у зв`язку із неусуненням позивачем недоліків не перериває строк позовної давності. 
Позивач з червня 2025 року зареєстрований в підсистемі Електронний суд, мав можливість звертатися до суду з будь-якими заявами та клопотаннями. 
Щодо подання рапорту про звільнення за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію суд зазначає, що позивач від відповідача не отримував копії наказу про його звільнення за власним бажанням, протягом тривалого часу не звертався до відповідача стосовно надання інформації щодо розгляду його рапорту. Отже, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що він вважав, що звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Доказів звернення до органу пенсійного фонду з заявою призначити йому пенсію позивач суду не надав. 
Відтак, позивач впродовж періоду з січня 2023 по липень 2025 року мав об`єктивну та реальну можливість звернутись із позовом до суду.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року (справа “Мельник проти України”) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Зі змісту заяви про поновлення строку не вбачається, що позивач був позбавлений реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.
У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 зазначено, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.
Позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав та здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 10 вересня 2020 року у справі № 806/2321/16. 
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документа повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.
Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.
При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії “права на суд”, може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин. Застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку 
Відтак, з огляду на предмет оскарження у цій справі та характер спірних правовідносин, застосованим у цій справі є саме частина п`ята статті 122 КАС України, тобто, за загальним правилом, оскарження спірного наказу відповідача повинно було відбуватися протягом одного місяця з дня, коли позивач дізнався про порушення його прав щодо проходження публічної служби.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у позивача впродовж майже трьох років з грудня 2022 року, коли він дізнався про наказ про його звільнення від 13 червня 2022 року, була об`єктивна та реальна можливість звернутись своєчасно із позовом до суду після усунення тих причин, які заважали це зробити у 2022 році. 
Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.
Так, частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відтак, скаржником не вказано на обставини непереборного і об`єктивного характеру, існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду, тому вказані позивачем обставини є неповажними, а висновок суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви в частині позовних вимог є обґрунтованим.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у справі № 200/5412/25 – залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у справі № 200/5412/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 січня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар 
І.Д. Компанієць
І.В. Сіваченко