ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року 
м. Київ

справа № 380/18997/21
адміністративне провадження № К/990/27873/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Пласт»
до Державної служби геології та надр України
про визнання протиправним та скасування рішення,
за касаційною скаргою Державної служби геології та надр України
на рішення Львівського окружного адміністративного суду у складі судді Кондратюк Ю.С. від 16 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Гінди О.М., Матковської З.М., Ніколіна В.В. від 13 червня 2025 року
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Пласт» (далі - ТОВ «Новий Пласт», позивач) звернулося до суду з позовом до Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України (далі - Мінприроди України) від 03 вересня 2010 року № 370 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 07 вересня 2007 року   № 4362.
2.          На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Новий Пласт» зазначало, що анульований Мінприроди України спеціальний дозвіл на користування надрами надавав Товариству право на промислову розробку Лозинського родовища піску (Лозинське 1), розташованого у місті Яворів Львівській області за 1,0 км на північний захід від села Лозино; строк дії дозволу становив 20 років (до 07 вересня 2027 року). 
Підставою для анулювання спеціального дозволу у Додатку 3 до наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 року № 370 було вказано те, що суб`єкт господарювання протягом двох років від початку дії дозволу не приступив до користування надрами без поважних причин.
Покликаючись на те, що анулювання відбулося без отримання його згоди як власника спеціального дозволу та не у судовому порядку, ТОВ «Новий Пласт» пред`явило цей позов до Держгеонадр як правонаступника ліквідованого Мінприроди України.
3.          Держгеонадра не визнали позов, у відзиві вказували на те, що не є належним відповідачем, оскільки не приймали оскаржуваний наказ про анулювання позивачу спеціального дозволу на користування надрами.
4.          Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 30 березня 2022 року задовольнив позов.
5.          Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 04 жовтня 2022 року скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року та залишив позов без розгляду.
6.          Верховний Суд постановою від 13 вересня 2023 року скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року, направив справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
7.          Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 15 листопада 2023 року залишив рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року без змін.
8.          Верховний Суд постановою від 15 серпня 2024 року скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції із вказівкою встановити точний час обізнаності позивача про порушення його прав та дослідити оригінали поштових відправлень, якими відповідач обґрунтовував належне повідомлення.
9.          Суд касаційної інстанції обґрунтував свою постанову тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили обставини обізнаності позивача з фактом анулювання спеціального дозволу. Вказавши на неможливість ідентифікації отримувача листа Мінприроди України від 22 вересня 2010 року № 27/09-1595 «Щодо анулювання спеціального дозволу № 4362», суди не вчинили необхідних дій для дослідження доказів надіслання зазначеного листа позивачу.
Верховний Суд також зазначив про необхідність з`ясування факту виконання ТОВ «Новий Пласт» у період з вересня 2010 року по листопад 2021 року вимог щодо користування надрами відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу України про надра, зокрема: подання звітності щодо обліку корисних копалин або про виконання Програми робіт з видобування корисних копалин на відповідний рік, що затверджується згідно з вимогами Угоди про умови користування надрами, а також здійснення оплати за користування надрами згідно зі статтею 28 Кодексу України про надра.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
10.          Львівський окружний          адміністративний суд рішенням від 16 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2025 року, задовольнив позов.
11.          Суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише 29 липня 2021 року, коли одержав від Держгеонадр копію наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 року № 370 про анулювання спеціального дозволу. Державна геологічна служба 22 вересня 2010 року надіслала на адресу позивача (вулиця Маковея, 62, місто Яворів, Львівська область) лист № 27/09-1595 рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення за номером 0311308709278, у якому повідомлялося про прийняття Мінприроди України наказу від 03 вересня 2010 року № 370 щодо анулювання дії спеціального дозволу № 4362, наданого 07 вересня 2007 року ТОВ «Новий Пласт». Зазначений лист було повернуто 27 жовтня 2010 року відправнику без вручення з відміткою «після закінчення терміну зберігання».
Позивач у період з березня по грудень 2010 року не отримував кореспонденції від відповідача, що підтверджується копією журналу реєстрації вхідної документації ТОВ «Новий Пласт» за 2010 рік, тому не міг дізнатися про прийняття оскаржуваного наказу за фактом надсилання відповідачем поштового відправлення за номером 0311308709278. Водночас на початку 2011 року позивач надіслав відповідачу звітність за формою 5-ГР із нульовим видобутком, що свідчить про необізнаність ТОВ «Новий Пласт» станом на 2011 рік з оспорюваним наказом.
Суди також встановили відсутність у відповідача інформації про здійснення оплати за користування надрами та дійшли висновку, що за відсутності видобування відсутній об`єкт оподаткування і, відповідно, власник спеціального дозволу не сплачує плату за користування надрами.
Позивач упродовж 2010- 2017 років виконував інвестиційні зобов`язання перед Лозинською сільською радою з метою отримання земельної ділянки в оренду для потреб видобування піску Лозинського-1 родовища, що підтверджує його необізнаність із жовтня 2010 року про анулювання спеціального дозволу. Крім того, на офіційному вебсайті Держгеонадр (www.geo.gov.ua) відсутні накази Мінприроди України за 2010 рік.
Визнаючи протиправним та скасовуючи наказ Мінприроди України від 03 вересня 2010 року       № 370, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що цей наказ не відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та прийнятий без попередньої згоди позивача, як того вимагала частина друга статті 26 Кодексу України про надра.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
12.          Не погодившись із судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2025 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
13.          На обґрунтування касаційної скарги Держгеонадра покликаються на те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення пункту 6 частини першої статті 26 Кодексу України про надра, пунктів 25, 26 Порядку надання у 2010 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2010 року № 596, а також порушили положення статті 122 КАС України та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (що отримання листів адресатом перебуває поза межами контролю суб`єктів владних повноважень), від 28 січня 2021 року у справі № 820/1400/17, від 31 березня 2021 року у справі № 640/2371/20 та від 29 квітня 2021 року у справі № 826/12038/17 (про повернення листа з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній»), від 12 квітня 2023 року у справі № 380/14933/22 (про реалізацію права на звернення).
Суди попередніх інстанцій не встановили належним чином момент, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, необґрунтовано визнавши поважними причини пропуску строку звернення до суду, незважаючи на те, що Державна геологічна служба надіслала ТОВ «Новий Пласт» лист від 22 вересня 2010 року № 27/09-1595 рекомендованим відправленням на юридичну адресу позивача, який було повернуто після закінчення терміну зберігання.
Також суди помилково дійшли висновку про необхідність судового порядку анулювання спеціального дозволу у випадку, передбаченому підпунктом 13 пункту 25 Порядку № 596, тоді як згідно з пунктом 26 цього Порядку рішення про анулювання дозволу приймає Мінприроди на підставі рішення міжвідомчої робочої групи з питань надрокористування; не дослідили належним чином обставини виконання або невиконання позивачем у період з вересня 2010 року по листопад 2021 року обов`язків користувача надр, передбачених частиною третьою статті 24 Кодексу України про надра, зокрема щодо подання звітності про облік корисних копалин, виконання Програми робіт з видобування корисних копалин та здійснення оплати за користування надрами згідно зі статтею 28 Кодексу України про надра; не врахували, що відповідно до принципу добросовісності учасників справи позивач мав вжити належних заходів для отримання кореспонденції, надісланої на його юридичну адресу, а також мав виконувати обов`язки користувача надр протягом усього періоду з 2010 по 2021 рік.
14.          ТОВ «Новий Пласт» у письмових поясненнях покликається на нерелевантність правових позицій Верховного Суду, сформульованих у справах № 800/547/17, № 820/1400/17,                           № 640/2371/20 та № 826/12038/17, водночас зазначає, що у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 676/752/17 Верховний Суд дійшов висновку, що повернення листа з відміткою "за закінченням терміну зберігання" не є належним повідомленням.
У квітні 2021 року ТОВ «Новий Пласт» замовило розроблення бізнес-планів для видобутку піску та будівництва заводу з виробництва виробів з коміркового бетону, які передбачали необхідність підтвердження чинності спеціального дозволу на користування надрами від  07 вересня 2007 року № 4362. Задля залучення зовнішнього інвестора Товариство звернулося у червні 2021 року до Держгеонадр із запитом про стан дії дозволу. Із отримання відповіді на запит (29 липня 2021 року) позивач пов`язує момент, коли дізнався про анулювання дії спеціального дозволу. 
На думку позивача, Мінприроди України не могло прийняти оскаржуваний наказ (від 03 вересня 2010 року № 370) без отримання згоди ТОВ «Новий Пласт» на припинення спеціального дозволу відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Кодексу України про надра. 
Позивач впродовж 2009- 2021 років виконував установлені законодавством у сфері надрокористування обов`язки щодо щорічного подання звітності про облік корисних копалин (за формою № 5-ГР - металеві, неметалеві корисні копалини, вугілля). 
ТОВ «Новий Пласт» отримало спеціальний дозвіл на видобування піску Лозинського-1 родовища у 2007 році, однак не змогло своєчасно виконати Програму робіт через конфлікт з Лозинською сільською радою, яка блокувала надання земельної ділянки, попри те що Товариство профінансувало газифікацію села. Лозинська сільська рада рішенням від 04 липня 2017 року № 309 відмовила ТОВ «Новий Пласт» у визнанні чинними рішень попереднього скликання, які стосувалися надання дозволу на відведення земельної ділянки під розробку піщаного кар`єру (рішення від 09 листопада 2005 року № 151), надання дозволу на користування надрами (рішення від 09 листопада 2005 року № 152), надання гірничого відводу (рішення від 09 листопада 2005 року № 153 та від 04 квітня 2008 року № 193), посилаючись на відсутність відповідної інформації в архівах сільської ради, а економічні можливості ТОВ «Новий Пласт» надалі погіршилися через карантин, пов`язаний з пандемією COVID-19.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
15.           30 червня 2025 року відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
16.          Верховний Суд ухвалою від 09 липня 2025 року відкрив касаційне провадження. 
17.           18 вересня 2025 року позивач подав до суду касаційної інстанції письмові пояснення.
18.          Верховний Суд ухвалою від 26 листопада 2025 року призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 27 листопада 2025 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19.          Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що ТОВ «Новий Пласт» 07 вересня 2007 року отримало спеціальний дозвіл на користування надрами № 4362 на видобування корисних копалин (промислова розробка родовищ) родовища піску - Лозинське 1, що розташоване у Львівській області, Яворівському районі, місто Яворів, за 1,0 км на північний захід від села Лозино. Строк дії спеціального дозволу становить 20 років - до 07 вересня 2027 року.
20.           14 червня 2021 року ТОВ «Новий Пласт» направило до Держгеонадра запит на інформацію № 14/06/21 з проханням повідомити про стан дії спецдозволу № 4362 (Родовище Лозинське 1) станом на дату звернення.
21.           25 червня 2021 року позивач отримав лист Держгеонадр від 17 червня 2021 року                   № 9946/01/07-21, в якому зазначалося, що станом на 17 червня 2021 року спеціальний дозвіл на користування надрами № 4362, наданий ТОВ «Новий Пласт» строком на 20 років для видобування пісків родовища Лозинське 1 у Львівській області, анульований на підставі наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 року № 370. 
22.           29 липня 2021 року Держгеонадра листом № 12553/01/02-21 на запит ТОВ «Новий Пласт» (від 20 липня 2021 року № 20/07/21-1) надали позивачу копію наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 року № 370 в частині анулювання спеціального дозволу від 07 вересня 2007 року № 4362, а також копію листа Державної геологічної служби Мінприроди України від 22 вересня 2010 року № 27/09-1595 про направлення зазначеного наказу.
23.          Пункт 3 наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 № 370 визначає анулювання спеціальних дозволів на користування надрами згідно з переліком, наведеним у Додатку 3.
24.          Відповідно до Додатку 3 (Витяг з переліку спеціальних дозволів на користування надрами, які підлягають анулюванню) до наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 року    № 370,  позиція № 5 встановлює анулювання ТОВ  «Новий Пласт» спеціального дозволу № 4362 з причини: суб`єкт господарської діяльності протягом двох років з початку дії дозволу не приступив до користування ділянкою надр без поважної причини.
25.          Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав до правонаступника Мінприроди України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
26.          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить з такого.
27.          Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
28.          Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
29.          Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
30.          Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
31.          Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2025 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.
(І) Щодо правил обрахунку строку звернення до адміністративного суду  
32.          Конституційний Суд України у Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 підтвердив, що держава може встановлювати процесуальні строки для звернення до суду, що не обмежує конституційне право на судовий захист і доступ до правосуддя.
33.          За загальним правилом позов суб`єкта господарювання до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи може бути подано в межах строку, встановленого абзацом 1 частини другої статті 122 КАС України - протягом шести місяців, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
34.          За заявою учасника справи суд поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 121 КАС України).
35.          Тобто суд задовольняє таке клопотання тільки за умови, що пропуск був викликаний поважними обставинами та немає випадків, коли таке поновлення неможливе. 
36.          КАС України не дає чіткого переліку того, які саме причини слід вважати поважними. Натомість закон пропонує якісні та оцінні критерії. Поважними вважаються причини, які відповідають таким ознакам:
- є об`єктивними та непереборними на час пропуску строку;
- не пов`язані з власною недбалістю, неорганізованістю чи байдужістю особи до своїх прав;
- несумісні з ситуацією, коли особа знала або не могла не знати про порушене право.
37.          Для визначення, чи є причина поважною, суд повинен проаналізувати конкретні обставини та фактичні умови, в яких перебувала особа, тривалість того, наскільки особа пропустила строк звернення та послідовність конкретних дій, які вчиняла особа протягом цього часу і причинний зв`язок між об`єктивними факторами і неможливістю вчасного звернення до суду. 
38.          При цьому позивачу недостатньо лише посилатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного процесуальним законом строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду (пункт 40 постанови Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 380/2299/23).
39.          Також слід чітко диференціювати поняття «дізналася» та «повинна була дізнатись». Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися - особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (пункт 27 постанови Верховного Суду від 20 травня 2024 року у справі № 240/21531/23).
40.          Якщо неможливо встановити точний момент (день) отримання позивачем інформації про порушення, строк для звернення до суду починає обчислюватися з дня, коли позивач об`єктивно мав можливість дізнатися про таке порушення, що не зводиться лише до обов`язку особи активно шукати інформацію про можливе порушення свого права. 
41.          Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 380/14933/22, на яку покликаються Держгеонадра у касаційній скарзі.
42.          У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ «Новий Пласт» об`єктивно не могло дізнатися про анулювання спеціального дозволу у 2010 році, оскільки поштове відправлення було повернуто без вручення, а накази Мінприроди України за 2010 рік відсутні на офіційному вебсайті Держгеонадра. На початку 2011 року позивач подав, а відповідач прийняв звітність за формою 5-ГР. Також позивач продовжував виконувати інвестиційні зобов`язання перед Лозинською сільською радою упродовж 2010- 2017 років з метою отримання земельної ділянки в оренду для видобування піску, що може свідчити про його необізнаність з фактом анулювання дозволу; на початку 2011 року позивач також надіслав відповідачу звітність за формою 5-ГР із нульовим видобутком, що підтверджує відсутність у нього інформації про анулювання спеціального дозволу станом на той час.
43.          Прийняття контролюючим органом такої звітності відбулося без будь-яких застережень щодо відсутності у позивача спеціального дозволу. Така суперечлива поведінка суб`єкта владних повноважень (прийняття звітності на фоні неоприлюднення наказу про анулювання) сформувала у позивача легітимні очікування щодо чинності його права користування надрами.
44.          На виконання мотивів скасування Верховним Судом (викладених у постанові від 15 серпня 2024 року) попередніх ухвалених у цій справі судових рішень суди попередніх інстанцій під час нового розгляду дослідили оригінали поштової кореспонденції і встановили, що рекомендований лист Державної геологічної служби Мінприроди України від 22 вересня         2010 року № 27/09-1595 (яким направлялася копія наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 року № 370), не був вручений адресату та повернувся 27 жовтня 2010 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Додатково суди встановили, що інформація про анулювання дозволу не була оприлюднена на офіційному сайті Держгеонадр у розділах за 2010 рік, що позбавляло позивача можливості дізнатися про відповідний наказ із відкритих джерел.
45.          Крім того, для обчислення строку звернення до суду вирішальним є момент, коли особа отримала достатній обсяг інформації, що давав їй можливість усвідомити факт порушення її прав. Просте повідомлення про певні дії органу саме по собі може не створювати такої можливості, якщо зміст і правові наслідки цих дій не є очевидними для адресата.
46.          У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що  позивач лише 29 липня 2021 року отримав копію наказу про анулювання спеціального дозволу та вперше ознайомився з повним (офіційним) змістом акта, який безпосередньо визначав припинення його права. Саме з цієї дати ТОВ «Новий Пласт» змогло дізнатися про характер і правові наслідки рішення Мінприроди України. Тому з 29 липня 2021 року почався перебіг строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.
47.          Суди попередніх інстанцій також врахували, що поведінка позивача у період 2010- 2017 років свідчила про його добросовісне переконання щодо чинності спеціального дозволу. Зокрема, ТОВ «Новий Пласт» виконувало інвестиційні зобов`язання перед місцевою громадою, здійснивши газифікацію села Лозино (вартістю понад 769 тис. грн), встановивши газорозподільний пункт та станцію катодного захисту.
48.          Верховний Суд наголошує, що подібні інвестиції несумісні з поведінкою особи, яка знає про анулювання свого дозволу. Застосування судами першої та апеляційної інстанцій доктрини venire contra factum proprium («діяти всупереч власній попередній поведінці») у цьому випадку є виправданим: позивач діяв відкрито й послідовно, інвестував кошти в розвиток об`єктів інфраструктури, розраховуючи на законне продовження розробки родовища. Тому необізнаність позивача про існування наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 року № 370 не є наслідком власної недбалості, а відображає його легітимні очікування щодо стабільності правового режиму користування надрами     .
49.          Таким чином, тривала та послідовна поведінка суб`єкта владних повноважень (прийняття звітності, належне неінформування про анулювання, відсутність публікації наказу, офіційні листи без застережень щодо статусу дозволу) формує у суб`єкта добросовісні очікування щодо чинності спеціального дозволу. Позивач мав право розраховувати, що держава не змінить його правовий статус без дотримання встановленої законом процедури.
50.          Недоліки комунікації суб`єкта владних повноважень з приватною особою не можуть перекладатися на цю особу. Якщо такий суб`єкт не забезпечив належного і доступного способу повідомлення особи про прийняте рішення, відсутність обізнаності приватної особи не може розглядатися як її недбалість чи зловживання.
51.          За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач об`єктивно не мав можливості дізнатися про існування наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 року № 370 ні з поштового відправлення, ні з офіційного сайту, а тому залишався необізнаним до 2021 року про факт анулювання йому спеціального дозволу на користування надрами.
52.          Обов`язок суб`єкта владних повноважень повідомити особу про рішення, яке істотно впливає на її права, включає не лише формальне відправлення кореспонденції, а й забезпечення реальної можливості ознайомитися зі змістом такого рішення. У разі, якщо спосіб повідомлення не забезпечує цієї можливості, то всі ризики неналежного доведення рішення до відома несе суб`єкт владних повноважень.
53.          Верховний Суд наголошує, що у випадках, коли рішення суб`єкта владних повноважень призводить до позбавлення особи права власності (зокрема, права на користування надрами), до процедури повідомлення застосовується підвищений стандарт належної обачності (due diligence). У таких правовідносинах держава зобов`язана вжити всіх розумних заходів, щоб переконатися, що особа дійсно обізнана про намір позбавити її майна та має реальну можливість захистити свої права.
54.          Якщо відповідний суб`єкт владних повноважень діє таким чином, що особа фактично позбавлена можливості ознайомитися з рішенням, відповідальність за це не може покладатися на таку особу.
55.          Висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі    № 820/1400/17, від 31 березня 2021 року у справі № 640/2371/20 та від 29 квітня 2021 року у справі № 826/12038/17, стосуються процесуальних питань судового провадження (застосування статті 124 КАС України), тоді як у справі, що розглядається, йдеться про обов`язок органу виконавчої влади належним чином повідомити особу про прийняте щодо неї рішення, яке безпосередньо впливає на її права та інтереси. Безумовне застосування таких висновків без урахування зазначених відмінностей призвело б до поширення за аналогією норм процесуального права на матеріально-правові відносини між органом виконавчої влади і приватною особою та до необґрунтованого звуження прав особи на судовий захист і фактичного позбавлення її можливості оскаржити протиправне рішення суб`єкта владних повноважень.
56.          Щодо правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що «направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення "належним"» (постанова від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17), то така правова позиція також не впливає на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, які встановили сукупність обставин, що у своєму взаємозв`язку свідчать про необізнаність позивача до наближеного у часі моменту звернення до суду з цим позовом.
(ІІ) Щодо законності процедури анулювання спеціального дозволу
57.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
58.          Згідно з пунктом 3 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1174, Держгеонадра є правонаступником Державної геологічної служби та Державної служби з питань геології та надр Міністерства охорони навколишнього природного середовища України. Отже, Держгеонадра несуть відповідальність за рішення та дії своїх правопопередників у сфері регулювання відносин надрокористування.
59.          Крім регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр, стаття 2 Кодексу України про надра визначає завданням цього Кодексу, зокрема охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян.
60.          Стаття 15 Кодексу України про надра (у редакції, чинній на момент видачі ТОВ «Новий Пласт» спеціального дозволу та на момент прийняття рішення про його анулювання) визначала, що надра надаються у постійне або тимчасове користування. Постійним визнається користування надрами без заздалегідь встановленого строку. Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до п`яти років) і довгостроковим (до двадцяти  років).
З дня одержання  спеціального  дозволу  на  користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, починається перебіг  строку  користування  надрами.
61.          Отже, спеціальний дозвіл № 4362, виданий ТОВ «Новий Пласт» 07 вересня 2007 року строком на 20 років (до 07 вересня 2027 року), надавав право на довгострокове тимчасове користування надрами, перебіг строку якого почався з дня його одержання - 07 вересня           2007 року.
62.          За приписами частини першої статті 26 Кодексу України про надра (у редакції, чинній станом на 03 вересня 2010 року) право користування надрами припиняється, зокрема, у разі якщо користувач без поважних причин протягом двох років не приступив до користування надрами (пункт 6).
63.          Водночас частина друга статті 26 Кодексу України про надра  (у редакції, чинній станом на 03 вересня 2010 року) встановлювала, що право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку.
64.          У справі, що розглядається, підставою для анулювання спеціального дозволу № 4362, як вказано у Додатку 3 до наказу Мінприроди України від 03 вересня 2010 року № 370, було те, що суб`єкт господарської діяльності протягом двох років з початку дії дозволу не приступив до користування ділянкою без поважної причини, тобто підстава, передбачена пунктом 6 частини першої статті 26 Кодексу України про надра.
65.          Отже, для анулювання спеціального дозволу за цією підставою Мінприроди України мало діяти виключно за згодою ТОВ «Новий Пласт» як власника спеціального дозволу, або у судовому порядку у разі незгоди позивача, оскільки положення частини другої статті 26 Кодексу України про надра (у редакції 2010 року) встановлювали чіткий алгоритм дій - у разі відсутності згоди надрокористувача на припинення права користування, таке право могло бути припинено виключно у судовому порядку.
66.          Подібні до цієї категорії спорів справи вже неодноразово розглядались судами, і Верховний Суд у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 802/4846/13-а, від 26 червня 2018 року у справі № 802/923/14-а, від 22 серпня 2018 року у справі № 808/2202/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 818/3272/14, від 28 лютого 2019 року у справі № 826/15034/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 826/1330/18, від 16 квітня 2020 року у справі № 380/2094/19 та від 27 жовтня 2021 року у справі № 808/996/21 висловлював правову позицію про те, що право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, самостійно або у судовому порядку. У разі відсутності спору відповідач має право у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3, 7 частини першої статті 26 Кодексу України про надра, самостійно припиняти право користування надрами, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів це право припиняється у судовому порядку.
67.          Матеріали справи не містять, і відповідач не надав жодних доказів (заяви, листа-погодження тощо), які б свідчили про згоду ТОВ «Новий Пласт» на анулювання дозволу. Сам факт неодержання кореспонденції позивачем, на який посилається відповідач, виключає можливість надання такої згоди. 
68.          Отже, приймаючи оскаржуваний наказ від 03 вересня 2010 року № 370 в адміністративному порядку за відсутності волевиявлення надрокористувача, Мінприроди України привласнило повноваження суду, що є грубим порушенням принципу законності у діяльності органів державної влади (стаття 19 Конституції України).
69.          Встановивши, що Мінприроди України анулювало спеціальний дозвіл № 4362 без отримання згоди ТОВ «Новий Пласт», суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що наказ Мінприроди України від 03 вересня 2010 року № 370 слід визнати протиправним та скасувати, оскільки він суперечить частині другій статті 26 Кодексу України про надра.
70.          Верховний Суд також звертає увагу на те, що статті 9, 77 КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення. Відповідач не подав доказів отримання згоди надрокористувача або звернення до суду з позовом про припинення права користування надрами, що є обов`язковою умовою застосування пункту 6 частини першої статті 26 Кодексу України про надра. 
71.          Припинення права на користування надрами без дотримання чітко визначеної законом процедури є істотним втручанням у майнові права суб`єкта господарювання, що суперечить статті 41 Конституції України.
72.          Правомірність втручання у право власності передбачає не лише наявність формальної правової підстави, а й дотримання «якості закону», зокрема вимоги передбачуваності. Процедурні гарантії, закріплені національним законодавством (зокрема, щодо порядку анулювання дозволу), є складовою принципу законності у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
73.          Позбавлення спеціального дозволу без реального повідомлення надрокористувача та без дотримання визначеної законом процедури (судового порядку за відсутності згоди) робить таке втручання свавільним. 
74.          З огляду на те, що спеціальний дозвіл є базовим активом для ведення господарської діяльності позивача, недотримання державою процедурних гарантій захисту права власності є підставою для висновку про незаконність втручання незалежно від того, чи існували формальні підстави для анулювання дозволу по суті.
75.          Доводи касаційної скарги про необхідність застосування Порядку № 596 не можуть бути прийняті Верховним Судом до уваги з таких підстав.
76.          Право користування надрами виникло у позивача 07 вересня 2007 року, тобто до набрання чинності Порядком № 596 (26 липня 2010 року), і регулювалося нормами Кодексу України про надра в редакції, чинній на той час. 
77.          Підзаконний нормативно-правовий акт (Порядок № 596) не може змінювати або скасовувати процедурні гарантії, встановлені Кодексом України про надра як законом на час видачі дозволу та виникнення права надрокористування.
78.          Отже, Порядок № 596 не може застосовуватися у частині, яка фактично підміняє собою судовий порядок припинення права користування надрами, передбачений частиною другою статті 26 Кодексу України про надра.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
79.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
80.          Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають завданням адміністративного судочинства, а касаційна скарга Держгеонадр не містить переконливих правових аргументів, які б спростовували висновки судів попередніх інстанцій.
81.          Враховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу Держгеонадр слід залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2025 року  - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
82.          Оскільки Верховний Суд не ухвалює нового рішення, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2025 року  у справі № 380/18997/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                                   Я.О. Берназюк
Судді:                                                                                                                        В.М. Шарапа 
                                                                                                                                   С.М. Чиркін