ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/19363/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:
- визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати йому середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні;
- стягнути 322 368,79 грн. середнього заробітку за 629 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 року по 18.01.2023 включно, обчислений шляхом множення середнього грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні; 
- визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати йому компенсації втрати частини доходів за час затримки виплати грошового забезпечення;
- зобов`язання нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення 59 553,37 грн. за весь час затримки виплати - за період з 30.04.2021 по день фактичної виплати 06.07.2025 року;
- визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у не виплаті рівноцінної грошової компенсації податку на доходи фізичних осіб, утриманого із грошового забезпечення нарахованого за час служби до дня виключення зі списків особового складу на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/15719/21;
- зобов`язання нарахувати та виплатити йому рівноцінну грошову компенсацію податку на доходи фізичних осіб, утриманого із грошового забезпечення нарахованого за час служби до дня виключення зі списків особового складу на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/15719/21.

В обґрунтування позову вказано, що Позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . За час проходження служби Відповідач не доплачував Позивачу грошове забезпечення, а при звільненні не виплатив 59 553,37 грн. грошового забезпечення. Остаточний розрахунок з Позивачем було проведено лише 07.07.2025 року. В зв`язку з цим Позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого 59 553,37 грн. грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 30.04.2021 по день фактичної виплати 06.07.2025 року.

Ухвалою від 07.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , направив до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує. У відзиві наведені заперечення щодо правомірності вимог Позивача. Зазначено, що при звільненні зі служби з Позивачем проведено повний розрахунок та виплачено нараховане грошове забезпечення в повному обсязі. 59 553,37 грн. грошового забезпечення Позивачу було виплачено на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/15719/21.
Представник Відповідача з посиланням на практику Верховного Суду зазначає, що сума стягненого середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні повинно бути співмірним. Більш того, на думку Відповідача, Позивач не вказав, що в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебуває справа №240/11174/25 за позовом Позивача про стягнення сум компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 

Представник Позивача подав до суду клопотання про долучення до справи копію листа Відповідача від 23.09.2025 року та копії довідок про розміри належного грошового забезпечення Позивача при звільненні, про розмір середньоденного грошового забезпечення Позивача та копію платіжної інструкції про виплату 59 553,37 грн. грошового забезпечення.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським, регулюються правовими нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (надалі - Закон №2011-XII), що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач проходив службу в Військової частини НОМЕР_1 і відповідним наказом Відповідача з 29.04.2021 року був звільнений зі служби.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач в 2021 році звернувся до суду з позовом щодо перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 32 роки служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачену при звільненні з військової служби суму одноразової грошової допомоги
Вказаний спір між цими ж сторонами був предметом судового розгляду в адміністративній справі №240/15719/21. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року у цій же справі №240/15719/21 позов було задоволено і зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 32 роки служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачену при звільненні з військової служби суму одноразової грошової допомоги.
Вказане судове рішення набуло чинності відповідно до Ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2024 та Верховного Суду від 30.01.2025 року. 
На виконання вказаного судового рішення Відповідачем 07.07.2025 року Позивачу перераховано 59 553,37 грн. грошового забезпечення у вигляді одноразової грошової допомоги при звільненні.

Таким чином, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав, для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді виплати Позивачу середнього заробітку за затримку виплати такої індексації як частини його грошового забезпечення, що підлягала виплаті при звільненні, та наявності чи відсутності підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованої частини одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 59 553,37 грн. та нарахування і виплати рівноцінної грошової компенсації податку на доходи фізичних осіб, утриманого із грошового забезпечення нарахованого за час служби до дня виключення зі списків особового складу на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/15719/21.

Суд зазначає, що за змістом ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати індексації грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення військовослужбовців.
Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України ( в редакції на час спірних відносин) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Зазначене свідчить про наявність порушеного права, зумовленого невиплатою Відповідачем при звільнення Позивача зі служби всіх сум грошового забезпечення.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
При вирішенні спору суд враховує, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

При вирішенні спору суд враховує, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) дійшла висновку, що оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати Позивач, та за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При визначенні способу порушеного права Позивача суд враховує наступне.
Відповідно до позовних вимог Позивач просить стягнути з Відповідача 322 368,79 грн. середнього заробітку за 629 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 року по 18.01.2023 включно, обчислений шляхом множення середнього грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні.

Суд частково погоджується із доводами Відповідача, що стягнення 322 368,79 грн. середнього заробітку за 629 днів затримки повного розрахунку при звільненні не є співмірним.
Як встановлено судом, при звільненні 29.04.2021 року Позивача зі служби Відповідачем було виплачено 273 743,75 грн. грошового забезпечення, в тому числі 192 191,25 грн. одноразової допомоги при звільненні (без урахування судового рішення), та 109 523,15 грн. грошової компенсації за неотримане речове майно.
З наведеного Відповідачем розрахунку, копія якого долучена до справи, загальний розмір одноразової допомоги при звільненні Позивача становив 252 651,52 грн., в день звільнення було виплачено 192 191,25 грн., а 07.07.2025 року - 59 553,37 грн.

З огляду на спірний характер цієї заборгованості, дії самого Позивача та Відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності Відповідача за прострочення ним належних при звільненні Позивача виплат шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу 59 553,37 грн. середнього грошового забезпечення за затримку виплати при звільненні в повному обсязі одноразової допомоги.
Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає, що зазначений спосіб захисту порушеного права Позивача є певною орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням реалізації Позивачем права на своєчасну виплату вказаних сум його грошового забезпечення, визначених судовим рішенням.

Одночасно суд частково погоджується з доводами Позивача, що відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-III (надалі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Разом з тим, Позивач та його представник не врахували, що відповідно до вимог статті 2 цього ж Закону № 2050-III під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Спірна одноразова допомога носить разовий характер і виплачується за наявності підстав військовослужбовцеві при звільненні зі служби.
Зазначене свідчить про відсутність у Позивача права на виплату компенсації втрати частини доходу в результаті несвоєчасної виплати грошового забезпечення у вигляді частини одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 59 553,37 грн. на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/15719/21.
Відсутність порушеного права виключає підстави для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Одночасно суд погоджується із доводами Позивача, що приписами правових норм Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. №44, визначені умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями.
Відповідно до вимог п.4 цього Порядку виплата такої грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п.5 цього ж Порядку).
Тобто, виплаті такої компенсації передує механізм нарахування та утримання такого податку з доходів вказаних осіб. 

Як вже зазначалося судом, 07.07.2025 року Відповідачем виплачено Позивачу грошове забезпечення у вигляді частини одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 59 553,37 грн. на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/15719/21.
Разом з тим, Відповідач всупереч вказаним вимогам Порядку №44 при нарахуванні та виплаті вказаного грошового забезпечення не нарахував та не виплатив Позивачу грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, що була утримана з вказаної суми (59 553,37 грн.) грошового забезпечення.
Порушене право Позивача в цій частині позовних вимог підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити йому рівноцінну грошову компенсацію податку на доходи фізичних осіб, утриманого із грошового забезпечення нарахованого за час служби до дня виключення зі списків особового складу на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/15719/21.

Відповідно до вимог ст.ст. 139-143 КАС України судові витрати Позивача у вгляді судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 59 553,37 грн. середнього грошового забезпечення за затримку виплати при звільненні в повному обсязі одноразової допомоги.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації податку на доходи фізичних осіб, утриманого із грошового забезпечення в розмірі 59 553,37 грн., нарахованого та виплаченого на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/15719/21.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію податку на доходи фізичних осіб, утриманого із грошового забезпечення в розмірі 59 553,37 грн., нарахованого та виплаченого на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/15719/21.
Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

21.01.26