ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2026 р. Справа №914/1200/21(914/133/25)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя Панова І.Ю., 
Судді: Зварич О.В., 
Скрипчук О.С.
Секретар судового засідання: Фарина Х.І.
за участю представників сторін:
від позивача: ТзОВ “Райз-цукор” – Годовиченко Д.В.;
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство “Державний експортно-імпортний банк України” – Орендівський В.І.;
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” б/н від 04.11.2025 (вх. №01-05/3249/25 від 05.11.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2025 (повний текст рішення складено 17.10.2025)
у справі № 914/1200/21(914/133/25) (суддя Цікало А.І.)
за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство “Державний експортно-імпортний банк України”
про зобов`язання надати доступ та повернути майно
за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор”
про стягнення 1837301грн. 51 коп. витрат
в межах справи № 914/1200/21
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор”

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції.
В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 9141200/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецагропроект” про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор”, провадження в якій відкрито ухвалою суду від 20.05.2021 р. Вказана справа перебуває на стадії ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор”, введеної постановою суду від 04.11.2021 р.
15.01.2025 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 146 від Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” в особі ліквідатора арбітражного керуючого Стасишина Романа Мироновича надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” про зобов`язання надати доступ та повернути майно, отримане на підставі Договору зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р. згідно Акту прийому передачі від 23.12.2021 р.
Позов обґрунтовано тим, що всупереч умовам договору зберігання, відповідач не повертає належне позивачу майно, передане на зберігання, а також не забезпечує доступ позивача до такого майна.
06.02.2025 р. до суду за вх. № 342 від Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” про стягнення 571809 грн. 55 коп. витрат, понесених у зв`язку із зберіганням майна за Договором зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ТзОВ “Райз-цукор” не виконало обов`язку з відшкодування витрат, понесених ТзОВ “Хустянське” у зв`язку зі зберіганням майна, а отже у ТзОВ “Хустянське” виникла право на притримання майна, переданого на зберігання.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.10.2025 у справі №914/1200/21(914/133/25) задоволено первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” про зобов`язання надати доступ та повернути майно, отримане на підставі Договору зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р. згідно Акту прийому передачі від 23.12.2021. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю “Хустянське” надати доступ та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” майно, отримане на підставі Договору зберігання № 23-1/12/21 від 23 грудня 2021 року згідно Акту прийому-передачі від 23 грудня 2021 року. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” на користь арбітражного керуючого Стасишина Романа Мироновича 3028 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” про стягнення 1837301 грн. 51 коп. витрат, понесених у зв`язку із зберіганням майна за Договором зберігання № 23-1/12/21 від 23 грудня 2021 року.
Рішення мотивовано тим, що зберігач не довів належними та допустимими доказами ані факту понесення саме тих витрат, які безпосередньо пов`язані із збереженням майна поклажодавця, ані їх розміру та причинно-наслідкового зв`язку з виконанням договору зберігання. Надані платіжні та розрахункові документи не дають змоги відокремити такі витрати від загальних витрат на здійснення господарської діяльності зберігача.
Окрім цього, місцевий господарський суд зазначив, що за відсутності доведеного простроченого грошового зобов`язання поклажодавця, а також доказів належного повідомлення його про розмір витрат, строки їх сплати та реалізацію права притримання, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 594 Цивільного кодексу України.
З огляду на встановлені обставини та оцінку наданих доказів у їх сукупності, суд першої інстанції визнав первісні позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову відмовив як недоведеного.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТзОВ “Хустянське” оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 05.11.2025. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07 жовтня 2025 року у справі №914/1200/21 та прийняти нове рішення у справі №914/1200/21, яким в задоволенні первісного позову ТОВ “Райз-Цукор” до ТОВ “Хустянське” відмовити повністю та задовільнити зустрічний позов ТОВ “Хустянське” до ТОВ “Райз-Цукор”.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність витрат, понесених ним у зв`язку зі зберіганням майна ТОВ «Райз-цукор». Апелянт вказує, що надані до матеріалів справи платіжні інструкції, акт списання матеріалів, документи про сплату єдиного соціального внеску та розрахункові відомості щодо нарахування заробітної плати підтверджують фактичне несення витрат, безпосередньо пов`язаних із виконанням договору зберігання, а тому є належними та допустимими доказами у розумінні статей 73– 77 Господарського процесуального кодексу України.
Також, не погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для застосування права притримання майна, посилаючись на те, що ним було повідомлено ліквідатора боржника про необхідність відшкодування витрат на зберігання майна та обмеження доступу до нього до моменту виконання відповідного грошового зобов`язання. На думку апелянта, за наявності простроченого обов`язку поклажодавця з відшкодування витрат і правомірного володіння майном, право притримання виникло на підставі статей 594, 595 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим відмова у задоволенні зустрічного позову є необґрунтованою.
02.12.2025 від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшов відзив вих.№ 0026600/29188-25 від 02.12.2025 (вх. №01-04/9146/25) на апеляційну скаргу в якому третя особа вказує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Відзивом вказується, що за умовами договору зберігання майно ТОВ «Райз-Цукор» було передано ТОВ «Хустянське» на безоплатне зберігання, а обов`язок повернути його на першу вимогу поклажодавця є безумовним. При цьому апелянтом не доведено належними та допустимими доказами, що заявлені ним витрати у сумі 1 837 301,51 грн безпосередньо пов`язані саме зі зберіганням майна позивача, а не з власною господарською діяльністю відповідача.
Крім того, вказує, що ТОВ «Хустянське» реалізувало право притримання майна з порушенням вимог статей 594, 595 та 953 Цивільного кодексу України, оскільки не здійснило належного та негайного письмового повідомлення поклажодавця про притримання після отримання вимоги про повернення майна та фактичне обмеження доступу до майна мало місце до направлення відповідного повідомлення, що суперечить правовим висновкам Об`єднаної палати Верховного Суду та виключає правомірність застосування притримання.
09.12.2025 від ОСОБА_1 надійшов відзив б/н від 09.12.2025 (вх. №01-04/9356/25) на апеляційну скаргу, в якому ліквідатор вказує, що договір зберігання є безоплатним, а тому покладення на поклажодавця обов`язку відшкодовувати поточні операційні витрати зберігача суперечить умовам договору та нормам цивільного законодавства, при цьому подані апелянтом докази не підтверджують безпосереднього зв`язку заявлених витрат із зберіганням майна банкрута, а також наголошується, що притримання майна здійснено з порушенням вимог статей 594, 595 та 953 ЦК України, оскільки повідомлення про притримання не було зроблено негайно після першої вимоги про повернення майна.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” б/н від 04.11.2025 (вх. №01-05/3249/25 від 05.11.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2025 у справі № 914/1200/21(914/133/25).
Ухвалою суду від 05.12.2025 призначено розгляд справи на 20.01.2026.
Ухвалою суду від 20.01.2026 задоволено клопотання ліквідатора - Годовиченка Д.В. про відкладення розгляду справи, також клопотання представника ТзОВ “Хустянське” – адвоката Стовби А.В. про відкладення розгляду справи та участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, відкладено розгляд справи на 04.02.2026.
04.02.2026 від представників ТзОВ “Хустянське”, адвоката Стовби А.В. та керівника відповідача за первісним позовом – Храпунової О.З. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, в яких останні просять відкласти розгляд справи, оскільки представник апелянта (Храпунова О.З.) позбавлений можливості з`явитись в судове засідання у справі №914/12000/21 через технічні неполадки, які стались безпосередньо в день судового засідання та у зв`язку з відсутністю в представника ТОВ «Хустянське» (Стовба А.В.) електроенергії внаслідок екстрених аварійних відключень світла та раптовою поломкою генератора, представник не має змоги з`явитись в судове засідання в справі №914/1200/21, належних доказів в підтвердження вказаних обставин представники відповідача за первісним позовом не надали. 
Відповідно до вимог ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Колегія суддів, порадившись на місці, враховуючи фактичні обставини справи, ухвалила відмовити у задоволені заявлених клопотань про відкладення розгляду справи , та вирішила розпочати розгляд апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 04.02.2026 представники позивача за первісним позовом та третьої особи заперечили доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзивах на апеляційну скаргу. Скаржник явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляд справи був належним чином повідомлений.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч 6 ст. 12 ГПК України господарський суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно із положеннями ст. 7 КУзПБ Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, і визначеними відповідно до них правовідносинами, вбачається, що:

22.12.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” (Поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Хустянське” (Зберігач) укладено Договір зберігання № 23-1/12/21 (надалі – Договір) відповідно до умов якого Поклажодавець передає, а Зберігач зобов`язується прийняти і безоплатно зберігати усе майно, передане йому Поклажодавцем відповідно до актів прийому-передачі, що додаються до даного Договору і є його невід`ємною частиною, і повернути майно у схоронності, у тій же кількості (п. 1.1. Договору).
Відповідно до п. 2.1. Договору, Поклажодавець за даним Договором має право: у будь-який час відвідувати склад, перевіряти наявність і схоронність майна, переданого на зберігання (п. 2.1.1.); у будь-який час вимагати від Зберігача майна, передане на зберігання, з несенням усіх витрат по поверненню зазначеного майна (п.2.1.2.)
Згідно з п. 2.2. Договору, Поклажодавець за даним Договором зобов`язується: відшкодувати Зберігачу всі витрати, понесені ним у зв`язку із зберіганням майна (п.2.2.1.); нести всі витрати по відрядженню своїх представників для проведення звірок щодо майна, переданого на зберігання (п. 2.2.2.).
Відповідно до п. 2.3. Договору, Зберігач за даним Договором має право: вимагати від Поклажодавця відшкодування усіх витрат, понесених ним у зв`язку зі зберіганням майна.
Згідно з 2.4. Договору, Зберігач за даним Договором зобов`язується: приймати всі заходи, необхідні для забезпечення схоронності майна, переданого на зберігання; зберігати передане майно у належним чином пристосованих складських приміщеннях; не користуватися переданим йому на зберігання майном; нести повну матеріальну відповідальність за схоронність переданого на зберігання майна, а також можливі збитки, нанесені майну в період перебування на складі; звітувати перед Поклажодавцем 1 числа кожного місяця про схоронність майна; повернути Поклажодавцю збережене майно на його першу вимогу.
Датою прийому-передачі майна на зберігання вважається дата підписання Зберігачем актів прийому-передачі (п. 4.1. Договору).
Відповідно до пунктів 7.1. – 7.3. Договору, даний Договір вступає в силу з моменті його підписання і діє протягом 36 місяців з моменту його підписання Сторонами та може бути розірваний за заявою Поклажодавця. Після закінчення дії даного Договору, його умови залишаються дійсними для всього майна, що знаходиться на зберіганні. Даний договір може бути пролонгований про взаємній згоді сторін на новий строк.
23.12.2021 р. між сторонами підписано Акт приймання-передачі у відповідності до Договору зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р., відповідно до якого Поклажодавець (ТзОВ “Райз-цукор”) передав, а Зберігач (ТзОВ “Хустянське”) прийняв на зберігання 2759 найменувань майна.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.09.2024 р. у справі № 914/1200/21 про банкрутство ТзОВ “Райз-цукор” задоволено клопотання ліквідатора про надання згоди на продаж майна ТзОВ “Райз-цукор”, яке є предметом забезпечення вимог АТ “Державний експортно-імпортний банк України”, надано згоду на продаж майна ТзОВ “Райз-цукор”, яке є предметом забезпечення вимог АТ “Державний експортно-імпортний банк України”, а саме: сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 3961, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 3962, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 3963, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 3964, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 3965, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 3966, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 3968, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 4095, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 4096, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 4097, сівалка причіпна Монопіл SE PH-9м № 4098; ЗИЛ 130, 1971 р.в., р.н. № НОМЕР_1 ; КРАЗ 6510, 1993 р.в., р.н. № НОМЕР_2 ; Т-40М, 1990 р.в., р.н. № НОМЕР_3 ; ВАЗ 21093, 2003 р.в., р.н. № НОМЕР_4 ; ВАЗ 21053, 1999 р.в., р.н. № НОМЕР_5 ; ВАЗ 2114, 2004 р.в., р.н. № НОМЕР_6 ; ГАЗ 3307, 1993 р.в., р.н. № НОМЕР_7 ; ГАЗ-САЗ 3507, 1987 р.в., р.н. № НОМЕР_8 ; ГАЗ-САЗ 3508, 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_9 ; ГАЗ 3307, 1993 р.в., р.н. № НОМЕР_10 ; ГАЗ 3307, 1993 р.в., р.н. № НОМЕР_11 ; ГАЗ-САЗ 3502, 1989 р.в., р.н. № НОМЕР_12 ; ГАЗ 3307, 1993 р.в., р.н. № НОМЕР_13 ; ГАЗ 31029, 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_14 ; ЗІЛ-ММЗ 45021, 1988 р.в., р.н. № НОМЕР_15 ; ЗИЛ-ММЗ 45021, 1990 р.в., р.н. № НОМЕР_16 ; ЗИЛ-130Г, 1989 р.в., р.н. № НОМЕР_17 ; ЗИЛ-ММЗ 45021, 1985 р.в., р.н. № НОМЕР_18 ; ЗИЛ-ММЗ 45021, 1989 р.в., р.н. № НОМЕР_19 ; ЗИЛ 130 КС2561 К-1, 1985 р.в., р.н. № НОМЕР_20 ; ЗИЛ-ММЗ 45021, 1989 р.в., р.н. № НОМЕР_21 ; ИЖ-2715, 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_22 ; КРАЗ 6510, 1992р.в., р.н. № НОМЕР_23 ; КРАЗ 6510, 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_24 ; КРАЗ 6510, 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_25 ; КРАЗ 6510, 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_26 ; МАЗ 5551, 1994 р.в., р.н. № НОМЕР_27 ; СIТRОЕN С 25D, 1992 р.в., р.н. № НОМЕР_28 ; Т-40, 1987 р.в., р.н. № НОМЕР_29 ; УАЗ 31514, 2001 р.в., р.н. № НОМЕР_30 ; УРАЛ 377С, 1982 р.в., р.н. № НОМЕР_31 .
Вказане майно ТзОВ “Райз-цукор” передано на зберігання ТзОВ “Хустянське” за Актом приймання-передачі від 23.12.2021 р. до Договору зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р.
З метою підготовки до реалізації майна банкрута на аукціоні, ліквідатор ТзОВ “Райз-цукор” арбітражний керуючий Плесканка О. В. звернувся до ТзОВ “Хустянське” із запитом щодо забезпечення огляду майна, надання доступу до майна ТзОВ “Райз-цукор” тощо.
ТзОВ “Хустянське” надіслало ліквідатору ТзОВ “Райз-цукор” арбітражному керуючому Плесканці О. В. лист від 09.10.2024 р. № 199, в якому повідомляється, що Договір зберігання було укладено попереднім керівником ТзОВ “Хустянське” з порушенням фундаментальних принципів товариства, оскільки зберігач несе значні витрати на виконання цього договору, а саме на утримання достатньої кількості кваліфікованих працівників, на утримання приміщень, де зберігається майно, на освітлення, прибирання тощо. Враховуючи, що Договір є безоплатним ТзОВ “Хустянське” має право відшкодування вже понесених витрат. У вказаному листі зазначено, що Договір зберігання № 23-1/12/21 не може бути в подальшому безоплатним та ТзОВ “Хустянське” вимагає внести зміни в договір зберігання в частині визначення ціни за зберігання в розмірі 200000 грн. та вимагає відшкодування витрат пов`язаних із зберіганням, які будуть визначені в подальшому. Крім того, ТзОВ “Хустянське” повідомляє, що до моменту внесення змін у договір зберігання та відшкодування витрат пов`язаних із зберіганням, припинено надання доступу до переданого майна будь-яким особам.
Комітетом кредиторів ТзОВ “Райз-цукор” вирішено зобов`язати ліквідатора ТзОВ “Райз-цукор” розірвати договір зберігання із ТзОВ “Хустянське” та укласти договір зберігання із ТзОВ “Перемога Плюс”. Зазначене рішення оформлено протоколом засідання комітету кредиторів ТзОВ “Райз-цукор” № 7 від 20.09.2024 р.
На виконання вказаного рішення комітету кредиторів, ліквідатор ТзОВ “Райз-цукор” арбітражний керуючий Стасишин Р. М. звернувся до ТзОВ “Хустянське” із листом від 22.11.2024 р. вих. № 22/11-2, в якому просив підготуватися до передачі майна новому зберігачу та повідомити про стан зберігання майна, зокрема провести його перевірку.
Відповіді на вказаний лист ТзОВ “Хустянське” не надало.
В подальшому, ліквідатор ТзОВ “Райз-цукор” арбітражний керуючий Стасишин Р. М. надіслав ТзОВ “Хустянське” вимогу від 24.12.2024 р. вих. № 24/12-1, в якій зазначив, що строк Договору зберігання закінчився 23.12.2024 р., поклажодавець не має наміру пролонговувати даний договір на новий строк, а відтак вимагає повернення майна, переданого на зберігання.
ТзОВ “Хустянське” відповіді на зазначену вимогу не надало, майно не повернуло.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування (ст.936 ЦК України).
Згідно з ст.938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.
В силу положень ст.946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати.
У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Разом з тим, в силу приписів ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.4 ст.319 і ст.322 ЦК України власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 916/1877/23 зазначено, що стаття 953 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок для зберігача на першу вимогу поклажодавця повернути майно, навіть якщо строк його зберігання не закінчився. Однак у ситуації зміни власника майна, яке перебуває на зберіганні, важливим є правонаступництво прав і обов`язків за договором зберігання. Новий власник, набувши право власності, водночас отримує і всі пов`язані з цим правом похідні вимоги, включно з правом вимагати повернення майна від зберігача. Принцип правонаступництва, закріплений у цивільному законодавстві, передбачає, що перехід права власності супроводжується переходом усіх похідних прав, зокрема права вимоги. Зазначене узгоджується з загальними положеннями зобов`язального права, згідно з якими новий власник є належним суб`єктом права вимоги щодо майна, яке знаходиться на зберіганні. Від моменту набуття права власності новий власник отримує всі права попереднього власника, включаючи право вимагати повернення майна. Таким чином, у випадку зміни власника майна, зберігач зобов`язаний повернути це майно новому власнику, оскільки разом із правом власності до нього переходить і право вимоги повернення майна відповідно до статті 953 Цивільного кодексу України. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у справі № 903/411/20(5004/1694/11).
Виходячи з умов договору зберігання, якщо інше не передбачено його положеннями, обов`язок сплати за зберігання лежить на поклажодавцеві особі, яка передала майно на зберігання. Водночас зміна власника майна вимагає додаткового дослідження щодо того, чи передбачає відповідний договір перехід обов`язків зберігання і сплати за нього новому власнику. Якщо новий власник набуває прав власності на майно разом із зобов`язаннями за договором зберігання, він також зобов`язаний нести фінансові зобов`язання, пов`язані зі зберіганням майна.
Господарським судом згідно із матеріалами справи встановлено, що ТзОВ “Хустянське” не повернуло ТзОВ “Райз-цукор” майно, передане на зберігання за Договором зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р. згідно Акту приймання-передачі від 23.12.2021 р. 
У зустрічній позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру зустрічних позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю “Хустянське” просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” 1837301,51 грн. витрат, понесених у зв`язку із зберіганням майна за Договором зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 та зазначає, що за вересень 2024 року ним понесено витрати, пов`язані із зберіганням майна за Договором зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р. в загальній сумі 571809,55 грн., що складаються із витрат на заробітну плату з податками в розмірі 415826,60 грн., витрат по сплаті за електроенергію в розмірі 154764,03 грн., витрат на водопостачання в розмірі 225,72 грн., витрат на паливо-мастильні матеріали в розмірі 993,20 грн. 
Окрім цього, вказує, що протягом жовтня – грудня 2024 року ним понесено витрати, пов`язані із зберіганням майна за Договором зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р., зокрема витрати на заробітну плату служби охорони (48 осіб) у загальному розмірі 1265491,96 грн., а саме: витрати на заробітну плату служби охорони в кількості 48 осіб за жовтень 2024 року в розмірі 415826,60 грн. (з яких: нараховано заробітної плати - 340841,48 грн.; єдиний соціальний внесок (ЄСВ) – 74985,84 грн.); витрати на заробітну плату служби охорони в кількості 48 осіб за листопад 2024 року в розмірі 415783,95 грн. (з яких: нараховано заробітної плати – 340806,52 грн.; єдиний соціальний внесок (ЄСВ) – 74977,43 грн.); витрати на заробітну плату служби охорони в кількості 48 осіб за грудень 2024 року в розмірі 433881,41 грн. (з яких: нараховано заробітної плати – 355640,50 грн.; єдиний соціальний внесок (ЄСВ) – 78240,91 грн.).
Стверджує, що у зв`язку із невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” обов`язку щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із зберіганням майна, у Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” виникло право на притримання майна, відповідно до вимог ст. 594 ЦК України.
Згідно з п. 2.2.1. Договору, Поклажодавець за даним Договором зобов`язується: відшкодувати Зберігачу всі витрати, понесені ним у зв`язку із зберіганням майна.
Відповідно до п. 2.3.1. Договору, Зберігач за даним Договором має право: вимагати від Поклажодавця відшкодування усіх витрат, понесених ним у зв`язку зі зберіганням майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 947 Цивільного кодексу України, при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підтвердження зустрічних позовних вимог, Товариством з обмеженою відповідальністю “Хустянське” у суді першої інстанції надано копії платіжних інструкцій про оплату за водопостачання та електроенергію, копію акту списання матеріалів, копії платіжних інструкцій про сплату ЄСВ, копії розрахункових відомостей про нараховану заробітну плату.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Колегія суддів зазначає, що із поданих позивачем за зустрічним позовом документів не можливо встановити, чи зазначені в них суми є витратами, які понесені Товариством з обмеженою відповідальністю “Хустянське” саме на зберігання майна Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор”, а не витратами, які пов`язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське”.
Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що заявлені до стягнення у зустрічному позові витрати, є саме витратами, що безпосередньо пов`язані із збереженням переданого на зберігання спірного майна.
Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з частиною першою статті 594 Цивільного кодексу України притримання - це право кредитора, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків, він має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.
Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 594 Цивільного кодексу України).
Загальні засади права притримання закріплені, передусім у § 7 «Притримання» Глави 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» Цивільного кодексу України, де законодавець визначив загальні положення застосування права на притримання.
Так, для виникнення у кредитора права притримання необхідна одночасна наявність таких умов: 1) притримання можливе лише щодо чужої речі, тобто речі, на яку право власності належить іншій особі, а не кредитору; 2) кредитор має володіти річчю на законній підставі; 3) кредитор має право притримувати річ боржника, якщо інше не встановлено домовленістю сторін у договорі; 4) існує дійсне прострочене зобов`язання боржника перед кредитором, який притримує річ боржника.
Кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника (ч. 1 ст. 595 ЦК України).
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.04.2024 р. у справі № 916/101/23.

Апеляційний господарський суд звертає увагу та те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що протягом дії Договору зберігання ТзОВ “Хустянське” повідомляло ТзОВ “Райз-цукор” про розмір витрат, понесених на зберігання майна, про строк сплати таких витрат, а також про притримання майна у зв`язку із прострочення сплати витрат за зберігання майна.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із матеріалами справи підтверджується, що фактичний недопуск ліквідатора до майна відбувся 10.07.2024, про що був складений відповідний Акт про недопуск (т.4, а.с.19-20), в той час коли повідомлення про притримання було надіслано позивачем за зустрічною позовною вимогою лише 09.10.2024. Такий значний часовий розрив у 3 місяці між фактичним утриманням майна та повідомленням про це є порушенням вимог статті 595 ЦК України.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” про зобов`язання надати доступ та повернути майно, отримане на підставі Договору зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р. згідно Акту прийому передачі від 23.12.2021 р. обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Зустрічні позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Райз-цукор” про стягнення 1837301,51 грн. витрат, понесених у зв`язку із зберіганням майна за Договором зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 р. слід відмовити.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Райз-цукор» про зобов`язання надати доступ та повернути майно, передане на підставі Договору зберігання № 23-1/12/21 від 23.12.2021 та Акта приймання-передачі від 23.12.2021, є обґрунтованими і підлягають задоволенню, тоді як зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хустянське» про стягнення 1 837 301,51 грн витрат на зберігання майна не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2025 у справі №914/1200/21(914/133/25) ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстави для його скасування відсутні, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не визнаються такими, що можуть бути достатньою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Хустянське” б/н від 04.11.2025 (вх. №01-05/3249/25 від 05.11.2025) – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2025 у справі №914/1200/21(914/133/25) - залишити без змін.
3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.
4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 11.02.2026.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Скрипчук О.С.