КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
02 лютого 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/633/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Писаної Т. О., Левенця Б. Б.,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лужбіної Надії Борисівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області 
у складі судді Журавського В. В. 
від 05 лютого 2025 року
у цивільній справі № 359/5257/23 Бориспільського міськрайонного суду Київської області
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля,
В С Т А Н О В И В:
В червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, у якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки «Daewoo», модель - Matiz, 2008 року випуску, у розмірі 60 750 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 липня 2020 року між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2023 року шлюб між ними був розірваний. За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 придбав автомобіль марки «Daewoo», модель - Matiz, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Оскільки, вказане майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу, тому на нього розповсюджується режим спільної сумісної власності. Незважаючи на це, в квітні 2022 року ОСОБА_2 відчужив вказаний автомобіль на користь іншої особи. Середня ринкова вартість автомобіля марки «Daewoo», модель - Matiz, 2008 року випуску, становить 121 500 гривень.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2025 року у позові відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Лужбіна Н. Б., в інтересах позивача ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов; вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що автомобіль Daewoo Matiz (2008 р.в.) придбаний у лютому 2022 року та відчужений відповідачем у квітні 2022 року без її згоди. Наголошує, що на момент продажу майна між сторонами існувала криза взаєморозуміння, вони не жили разом, а тому кошти від відчуження були використані відповідачем на власний розсуд. Відповідач не надав жодних доказів передачі їй коштів або їх використання в інтересах сім`ї. Апелянт звертає увагу на помилковість висновку суду щодо недопустимості консультаційного висновку ТОВ «АР Джі Сателліт» від 03.02.2025, оскільки він є письмовим доказом, а не висновком експерта у розумінні ст. 106 ЦПК України. Стверджує, що сума 49 000 грн, зазначена у договорі купівлі-продажу, не є ринковою. Зазначає, що лише отримавши рішення про розірвання шлюбу у березні 2023 року, вона вирішила зайнятися поділом спільного майна. Посилається на постанову ВП ВС від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 щодо права на компенсацію вартості частки відчуженого майна.
Вважає, що за наявності сумнівів у вартості майна суд мав призначити експертизу з власної ініціативи відповідно до статті 103 ЦПК України, оскільки з`ясування ціни є обов`язковим для вирішення спору.
Відповідач у відзиві зазначає, що не заперечує, що автомобіль був спільним майном подружжя і придбавався в інтересах сім`ї. Проте наполягає, що майно було продане у квітні 2022 року під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а кошти від продажу були надані позивачці особисто на операцію її матері та на її поточні витрати. Відповідач акцентує увагу на тому, що позивачка в суді першої інстанції не заперечувала факт отримання цих коштів та їх витрачання на лікування матері. Також вказує на суперечливу поведінку позивачки, яка у позовній заяві про розірвання шлюбу від 29.06.2022 прямо стверджувала про відсутність будь-яких майнових спорів між нею та відповідачем на той час. Відповідач вважає, що відчуження автомобіля відбувалося за спільною волею обох з подружжя, а позов є необґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 05.02.2025 в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження на електрону пошту та до електронного кабінету (а.с. 174-179). 
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що консультаційний висновок ТОВ «Ар Джі Сателліт» про середню ринкову ціну транспортного засобу не містить дійсної ринкової вартості та не є належним доказом. Встановивши, що оцінювач не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, суд визнав його недопустимим на підставі частини 5 статті 106 ЦПК України. Суд дійшов висновку, що за відсутності належного підтвердження ринкової вартості майна на час розгляду справи, вимоги про стягнення компенсації у розмірі 60 750 гривень є недоведеними. При цьому суд виходив із того, що автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак правових підстав для задоволення позову не встановив через дефекти наданих Позивачкою доказів оцінки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, водночас щодо мотивів відмови зазначає наступне.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення захисту прав і законних інтересів осіб, відтак, встановивши наявність у позивача матеріального права, суд з`ясовує факт його порушення і відповідно ухвалює рішення. Недоведеність порушення прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд справ з метою ефективного захисту порушених прав. Суд, зберігаючи об`єктивність, запобігає зловживанню учасниками процесу їхніми правами (стаття 12 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12, 81 ЦПК України). Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною обставину, про яку стверджує сторона, якщо вона не реалізувала стандарт більшої переконливості (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Судом встановлено, що 11.07.2020 Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №956 (а.с. 6). Шлюб між сторонами був розірваний 06 березня 2023 року заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області (справа №361/2758/22) (а.с. 13-15).
Встановлено також, що автомобіль Daewoo Matiz (2008 р.в.) був придбаний у лютому 2022 року та відчужений у квітні 2022 року, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути не лише речі, а й грошові суми, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами. Отже, кошти у розмірі 49 000 гривень (відповідно до змісту договору купівлі-продажу), отримані відповідачем від продажу спільного автомобіля у квітні 2022 року, в силу закону також набули статусу спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
У системному зв`язку з презумпцією спільності майна подружжя діє презумпція використання отриманих у шлюбі коштів в інтересах сім`ї. Колегія суддів зазначає, що у справах про компенсацію вартості відчуженого майна ключовим об`єктом дослідження є подальше використання отриманих грошових сум. Оскільки автомобіль був проданий за рік до офіційного розірвання шлюбу й судовим рішення не встановлено часу припинення ведення подружжям спільного господарства раніше, тягар доведення того, що відповідач використав ці кошти виключно на власні потреби або приховав їх, покладений саме на позивачку.
Оцінюючи твердження учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів зауважує, що відповідач протягом усього розгляду справи займав послідовну та відкриту процесуальну позицію, стверджуючи, що кошти від відчуження автомобіля у сумі 49 000 грн були передані позивачці для оплати операції її матері та частково витрачені на поточні потреби сім`ї. Водночас, позивачка, будучи обізнаною про вказані аргументи відповідача, їх не заперечувала, а власних доказів на підтвердження використання грошей в інтересах, що не збігаються з інтересами сім`ї, не надала.
Вказану процесуальну поведінку позивачки колегія суддів також оцінює у сукупності і взаємозв`язку із її заявою, викладеною у позові про розірвання шлюбу від 29.06.2022.
У цій процесуальній заяві, поданій до суду вже після відчуження транспортного засобу (квітень 2022 року), позивачка власноруч підтвердила відсутність між сторонами майнових спорів. Така поведінка позивачки прямо суперечить доктрині venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка є проявом фундаментального принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 ЦК України), адже заявивши суду про відсутність майнових спорів після продажу авто, позивачка дала відповідачу зрозуміти, що вважає свої права реалізованими, а тому вона пов`язана цим рішенням і не має права його змінювати згодом.
Оскільки позивачем не спростовано факт реалізації майна та отримання грошових коштів в інтересах сім`ї, колегія суддів приходить до висновку, що порушення майнових прав позивачки щодо частки у спільному майні не доведено, а підстави для стягнення додаткової компенсації відсутні.
Отже рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивування, яке слід викласти в редакції цієї постанови. 
Для розподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України підстави відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Лужбіної Надії Борисівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Б. Б. Левенець