ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/2611/24
Номер провадження 22-ц/818/135/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Мальованого Ю.М.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 березня 2025 року в складі судді Губської Я.В. по справі № 953/2611/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення зобов`язання зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення аліментів за період з 09 серпня 2023 року по 01 березня 2024 року у розмірі 28 105,97 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2006 року по 14 квітня 2020 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2020 року (справа № 953/4434/20) шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу в них народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Київським районним судом міста Харкова 10 серпня 2023 року по справі № 953/6946/23, видано судовий наказ про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частина від заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач проживає окремо, в вихованні дитини участі не приймає, добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. 
За заявою позивача, Київським відділом державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73312136 від 14 листопада 2023 року з примусового виконання судового наказу № 653/6946/23, виданого 10 серпня 2023 року Київським районним судом міста Харкова про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
09 січня 2024 року у виконавчому провадженні № 73312136 винесено постанову про арешт коштів боржника на суму заборгованості 14 729,52 грн.
11 січня 2024 року згідно розпорядження № 73312136 сума коштів у розмірі 14 430,70 грн переказана на банківський рахунок позивача на погашення заборгованості зі сплати аліментів. Однак і після відкриття виконавчого провадження № 73312136, відповідач не виконує судове рішення про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини, внаслідок чого, відповідно до розрахунку наданого державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Молчанової В.Г., у відповідача станом на 01 березня 2024 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 28 105, 97 грн.
26 березня 2025 року представником відповідача надано додаткові пояснення, в яких відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що для того, щоб отримувач аліментів мав право на стягнення з боржника пені на підставі статті 196 СК України, повинна бути доведена вина боржника у виникненні заборгованості за аліментами. 
Вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини відповідача, а через недобросовісне виконання своєї роботи державним виконавцем, який лише 19 лютого 2024 року звернувся до місця роботи ОСОБА_2 для звернення стягненя аліментів із його заробітньої плати, хоча виконавче провадження № 73312136 на виконання судового наказу про стягнення аліментів від 10 серпня 2023 року було відкрито ще 14 листопада 2023 року. Майже два місяці виконавець не здійснював ніяких виконавчих дій і лише 09 січня 2024 року виніс постанову про арешт коштів боржника на суму 14 729, 52 грн, які були ним сплачені майже одразу, а саме 11 січня 2024 року, саме тоді відповідач і дізнався про існування судового наказу про стягнення аліментів та про відкрите виконавче провадження. 
Крім того, позивачка сама у своїй заяві про здійснення виконавчих дій від 16 лютого 2024 року, яка долучена як додаток до позовної заяви, особисто звинувачує виконавця у порушенні її прав та незаконній бездіяльності, яка полягала у неприйнятті виконавцем постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, а також у невстановленні реального доходу боржника. Так, 09 січня 2024 року у виконавчому провадженні №73312136 винесено постанову про арешт коштів боржника на суму заборгованості 14 729,52 грн. 11 січня 2024 року згідно розпорядження № 73312136 сума коштів у розмірі 14 430,70 грн. переказана на банківський рахунок позивача на погашення заборгованості зі сплати аліментів. Після чого 16 лютого 2024 року позивачка подає скаргу на державного виконавця. Реакцією на дану скаргу стало звернення державного виконавця 19 лютого 2024 року до місця роботи ОСОБА_2 для звернення стягнення аліментів із його заробітньої плати. Відповідно до довідки про здійснення відрахувань та виплат від 14 червня 2024 року з місця роботи відповідача відрахування по аліментам проводилися з березня 2024 року, а саме перша виплата була проведена 07 березня 2024 року. Тому твердження позивача стосовно того, що і після відкриття виконавчого провадження № 73312136, відповідач не виконував судове рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, є безпідставним та таким, що не відповідає дійсним обставинам.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 березня 2025 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення зобов`язання зі сплати аліментів – відмовлено
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У поданій апеляційній скарзі апелянт наводила доводи, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. 
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 березня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
За результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того що доводи позивача про те, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів на дитину є безпідставними. Заборгованість за аліментами, яка існувала у відповідача за період з серпня 2023 року по 01 березня 2024 року не є наслідком його винних дій з ухилення від сплати аліментів.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.
Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .
Судовим наказом Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року (справа №953/6946/23) стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частин від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вищевказаний судовий наказ переданий на виконання до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та відкрито виконавче провадження № 73312136. 
Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження по виконанню судового наказу Київського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2023 року про стягнення аліментів, адреса відповідача вказана у Київському районі м. Харкова. 
З наданих позивачем матеріалів вбачається, що постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09 січня 2024 року було звернуто стягнення на кошти на рахунках боржника в розмірі 14 729,52 грн. 
Згідно постанови державного виконавця від 11 січня 2024 року знято арешт з коштів боржника та 19 лютого 2024 року після з`ясування тих обставин, що боржник працює в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені І.Кожедуба передано виконавче провадження для виконання на підприємство за місцем роботи боржника. 
Згідно постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19 березня 2024 року звернуто стягнення на кошти на рахунках боржника із вказівкою про заборгованість понад 3 місяця в сумі 23 877,75 грн. 
Постановою державного виконавця від 28 березня 2024 року знято арешт з коштів боржника. Згідно матеріалів справи, 26 березня 2024 року до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла довідка з Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба про доходи ОСОБА_2 . 
Згідно довідки (розрахунку) державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01 березня 2024 року на замовлення позивача заборгованість по сплаті аліментів з виконання судового наказу № 953/6946/23 від 12 жовтня 2023 року, ВП № 73312136 за період з 09 серпня 2023 року по 29 лютого 2024 року становить 28 105,97 грн. 
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.
Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.
Неустойка (пеня) є видом відповідальності за деліктну поведінку яка передбачає наявність вини саме боржника. Відповідно до ч.3 ст. 549. ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.Таким чином пеня може нараховуватись лише на заборгованість яка виникла з вини боржника з початку виконання.
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працевлаштований в Харківському національному університеті Повітряних Сил України, має офіційну заробітну плату.
З дня відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів ОСОБА_2 , є військовослужбовцем, та за місцем служби після надходження виконавчого документа для виконання з березня 2024 року здійснювалось стягнення аліментів з доходів боржника.
Також, за представленими даними, відповідач ОСОБА_2 є ВПО з 10 серпня 2022 року у Львівській області, тобто за місцем реєстрації та проживання у м. Харкові з цього періоду не проживає. 
Таким чином, враховуючи представлені дані про зміну місця перебування відповідача – військовослужбовця у 2022 році, відсутні відомості про те, що відповідач знав про наявність постановленого наказу від 12 жовтня 2023 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частин від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, з 09 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно наданих до суду доказів в період з серпня по грудень 2023 року ОСОБА_2 сплачував навчання сина в ліцеї «Професіонал», а після надходження за місцем роботи виконавчого документа стягнення аліментів проводиться в примусовому порядку з доходів боржника. 
За довідкою з Харківського національного університету Повітряних Сил України з ОСОБА_2 були проведені відрахування (аліменти у розмірі 1/4 частини доходів) 07 березня 2024 року, 07 квітня 2024 року, 07 травня 2024 року, 06 червня 2024 року за період з березня 2024 року по червень 2024 року.
За матеріалами виконавчого провадження, одразу після накладення арештів на кошти боржника дані кошти саме в тому розмірі, який заявлявся державним виконавцем було відраховано та стягнуто на користь стягувача та знято арешти з рахунків боржника. 
Згідно квитанції у ВП 73312136 ОСОБА_2 сплатив 27 березня 2024 року повністю суму заборгованості з аліментів – 23 900,00 грн, коли йому стало відомо про її наявність.
Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивача про те, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів на дитину є безпідставними. Заборгованість за аліментами, яка існувала у відповідача за період з серпня 2023 року по 01 березня 2024 року не є наслідком його винних дій з ухилення від сплати аліментів.
Таким чином, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимог стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, а отже приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 12 січня 2026 року 

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина