Справа № 369/17260/25
Провадження № 2/369/6332/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Іларіонові І.О.,
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №369/17260/25 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дітей та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дітей та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблено (складено) відповідний актовий запис № 370 від 02 листопада 2008 року.
Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На даний час сторони разом не проживають, мають протилежні погляди на сім`ю та життя в цілому, подальше збереження сім`ї та шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача.
Троє спільних дітей сторін наразі проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні, оскільки, як зазначає позивач, відповідач коштів на утримання дітей не надає. Відповідач інших осіб на утриманні не має, стан його здоров`я є задовільним, він працездатний, отримує дохід, а тому може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. 
Крім того, найменшій дитині - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ще не виповнилось трьох років, з огляду на що позивач не може працевлаштуватись та самостійно забезпечувати дітей. На підставі викладеного, позивач просить суд:
1. Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 02 листопада 2008 року виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після розірвання шлюбу змінити позивачу її прізвище на дошлюбне - ОСОБА_8 .
2. Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 на утримання трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/2 усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
3. Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць
4. Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 40 000 грн. щомісячно починаючи з дати подання позову до суду до досягнення неповнолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох річного віку.
5. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 судові витрати в сумі 1211,2:2 = 605,6 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
27 листопада 2025 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 – адвоката Дубчак Лесі Сергіївни надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила, що відповідач частково визнає позовні вимоги, з огляду на наступне. Так, відповідач визнає факт припинення сімейних відносин та відсутність спільного життя і побуту з Позивачем, у зв`язку із чим не заперечує проти розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на дітей, представник відповідача просить суд закрити провадження у цій частині у зв`язку з відсутністю предмета спору, з огляду на наступне. Відповідач забезпечує повну та своєчасну оплату навчання у приватному закладі освіти, покриваючи одноособово всі витрати, пов`язані з відвідуванням школи, щомісяця самостійно та добровільно здійснює перерахування грошових коштів на користь своїх дітей на рахунок старшої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім обов`язкових переказів у фіксованому розмірі на рахунок ОСОБА_4 , Відповідач також взяв на себе одноособово додаткові витрати, пов`язані з утриманням та розвитком трьох дітей, а тому вимогу позивача у цій частині є безпідставною. Щодо суми аліментів на утримання дружини у розмірі 40 000 гривень, представник відповідача вказала, що вимога є явно завищеною, не підтвердженою належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому визначення аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму - тобто 3028 грн, є обґрунтованим, співмірним та відповідним. На підставі викладеного, просили врахувати позицію, викладену у відзиві та частково задовольнити вимоги позовної заяви. 
27 січня 2026 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_3 – адвоката Марисик Олени Олександрівни надійшла відповідь на відзив, у якій остання заперечувала проти доводів представника відповідача, наведених у відзиві, зазначила, що відповідач є платоспроможним та здатним сплачувати на утримання трьох дітей та дружини саме ті суми, які заявлені до стягнення. На підставі викладеного, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
04 лютого 2026 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 – адвоката Дубчак Лесі Сергіївни надійшли заперечення на відповідь на відзив. Зазначила, що між сторонами не було погоджено способу виконання батьком своїх обов`язків, а тому відповідач виконує їх як у грошовій так і у натуральній формах. У той же час, позивачем до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів самостійного утримання дітей. Крім того, жодних доказів на підтвердження фактичного рівня свого забезпечення, позивачем не надано, а тому відповідач вважає, що визначення аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатної особи є обґрунтованим, співмірним та відповідним чинному законодавству.
У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти вимог позовної заяви у заявленому позивачем обсязі, вважала їх необґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права, суд дійшов до таких висновків.
Щодо вимог позивача про розірвання шлюбу між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
У відповідності до вимог ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 02 листопада 2008 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, між громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та громадянкою України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано 02 листопада 2008 року шлюб, про що Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 02 листопада 2008 року складено відповідний актовий запис № 370. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище – « ОСОБА_10 ».
Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09 лютого 2010 року Виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (актовий запис № 47 від 09 лютого 2010 року); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 10 травня 2018 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (актовий запис № 59 від 10 травня 2018 року), та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 15 листопада 2023 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області (актовий запис № 243 від 15 листопада 2023 року).
Спільне життя подружжя не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим через різні характери, погляди на життя та інтереси. Сім`ю зберегти неможливо.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Частиною 2 ст. 104 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».
Окрім цього, п. 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до ст. 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».
Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
З врахуванням того, що позивач категорично не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити принципу добровільності шлюбу та їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.
Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
У позовній заяві позивач просила відновити своє прізвище, яке при реєстрації шлюбу змінила з « ОСОБА_10 » на дошлюбне – « ОСОБА_8 ».
Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, троє спільних дітей сторін наразі проживають з матір`ю, що підтверджується Актом встановлення факту фактичного проживання у квартирі АДРЕСА_1 від 15 вересня 2025 року за підписами сусідів, а також витягами з реєстру територіальної громади № 2025/013394906 від 12 вересня 2025 року та № 2025/013394837 від 12 вересня 2025 року про місце реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно, за вище вказаною адресою.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно частин 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Частиною 5 вказаної статті встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідач ОСОБА_4 є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім спільних з позивачем. Також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).
Водночас високий заробіток (дохід) платника аліментів не може слугувати підставою для зменшення частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що спільні діти сторін проживають разом з позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд прийшов до переконання, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку кожної дитини, відповідатиме інтересам дітей, рівності сторін в їх обов`язку щодо утримання та можливості відповідача сплачувати такий розмір аліментів.
Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана 19 вересня 2025 року, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Згідно частин 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Таким чином, право на аліменти дружина з дитиною до 3-х років має незалежно від того, чи працює вона, і яке у неї матеріальне становище. Проте, при встановленні суми аліментів, що сплачуватиметься, враховується матеріальне становище чоловіка або дружини, що дозволятиме виділяти з його або її доходів певну суму на такі витрати.
Згідно ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Оскільки малолітня дитина сторін - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з позивачем, що підтверджується матеріалами справи, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її матір до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки має таку можливість, зважаючи на вік, працездатність, відсутність інших утриманців та інші обставини, що враховуються судом при вирішенні позову. 
Суд бере до уваги, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність реальних витрат, понесених позивачем на матеріальне забезпечення дитини в цілому, як і не обґрунтовано розмір аліментів, який просить стягнути позивач на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у твердій грошовій сумі у розмірі 40 000 грн.
Виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням можливостей відповідача щодо надання утримання дружині, суд вважає, що аліменти на утримання позивача підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, що буде відповідати вимогам чинного законодавства та інтересам сторін по справі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судового збору за вимоги про стягнення аліментів у сумі 2 422,40 грн. в дохід держави.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, та враховуючи принцип диспозитивності, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до ст. ст. 141, 180, 182, 183, 185, 191 СК України, та, керуючись ст. ст. 10-13, 19, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дітей та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, - задовольнити частково.
Розірвати шлюб, укладений між громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та громадянкою України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 02 листопада 2008 року, про що Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 02 листопада 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 370 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 02 листопада 2008 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області).
Після розірвання шлюбу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відновити дошлюбне прізвище - « ОСОБА_8 ».
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2025 року та до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_12 в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 19 вересня 2025 року до досягнення дитиною - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.
Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 (сорок) коп. в дохід держави.
У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 10 лютого 2026 року.
Інформація про позивача: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя:          Інна ФІНАГЕЄВА