справа № 379/1559/25 головуючий у суді І інстанції Разгуляєва О.В.
провадження № 22-ц/824/4872/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Разгуляєвої О.В., у м. Тараща Київської області, повний текст рішення складено 21 жовтня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 215852053 в розмірі 32216,80 грн., з яких: 8500,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 23716,80 грн. - заборгованість по процентам.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 215852053 про надання кредиту на суму 8 500,00 грн. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання перед відповідачем в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем у заявці, грошові кошти в сумі 8 500,00 грн. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у реєстрах прав вимоги. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило права вимоги на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги за укладеним з відповідачем кредитним договором на користь ТОВ «Юніт Капітал».
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до позовної заяви нібито 23 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 215852053 про надання споживчого кредиту на суму 8 500,00 грн. Проте, відповідач не укладала вищевказаного кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно довідки про ідентифікацію наданою позивачем, фінансовий номер відповідача зазначено, як НОМЕР_7, який їй ніколи не належав та не зареєстрований у банкінгу, як фінансовий номер.Крім того, відповідачем жодного разу не сплачувалися жодні платежі по договору оскільки, він не укладався. Представником позивача також не надано доказів укладення договору у вигляді електронного документу, а саме: не додано доказу про ідентифікацію відповідача, не надано доказів підписання договору електронним підписом, відтвореним шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора, передбаченого ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Вказує, що матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування суми позики на рахунок відповідача. Крім того, розрахунки заборгованості за кредитним договором, є неналежними доказами наявності боргу за кредитним договором № 215852053 від 23 серпня 2021 року, оскільки розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення дій одної сторони (фінансової установи).
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 23 серпня 2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua, шляхом заповнення анкети-заяви укладено договір кредитної лінії № 215852053 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора MNV66CR4 (а.с.12 на зв.- 15).
Відповідно до п. 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.
Відповідно до умов кредитного договору (п.1.7. договору) первісний кредитор надав відповідачці кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, у розмірі 8 500,00 грн. строком на 7 днів з процентною ставкою в розмірі 1,98 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язувався одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.9.1. договору).
Відповідно до п. п. 4.1. п. 4 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця - www.moneyveo.ua.
Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та Товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Відповідно до п.п. 4.13. п. 4 кредитного договору, позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в паспорті споживчого кредиту та правилах.
Згідно з п. 1.7. кредитна лінія надається строком на 7 (сім) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «Дисконтний період»), а саме - до 30.08.2021 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Відповідно до п. 1.9.1. договору виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
Пунктом 1.9.3. договору кредиту передбачено, якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду.
Відповідно до п. 1.12. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії на наступних умовах:
- зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду ( підпункт 1.12.1. пункту 1.12 договору);
- з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.( а.с.12 на зв.-13).
До позовної заяви долучені наступні документи:
- Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 215852053 від 23.08.2021 (а.с.11-12);
- Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.16-22);
- Алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів (а.с.23-29);
- Довідку щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій викладені умови кредитування (оферта), які були запропоновані кредитодавцем та прийняті позичальником ОСОБА_1 шляхом підписання договору №215852053 23.08.2021 року о 15:39:47 одноразовим ідентифікатором MNV66CR4, який був відправлений позичальнику на номер телефону: НОМЕР_2 (а.с.30);
Відповідно до платіжного доручення від 23 серпня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картку № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн. згідно договору № 215852053 від 23 серпня 2021 року, ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 (а.с.33).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №215852053 від 23 серпня 2021 року укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 розмір заборгованості станом на 05 жовтня 2021 року становить 18 538,60 грн., що складається із: 8 500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10 296,90 грн. - заборгованість по процентам (а.с. 79 та на зв.).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 215852053 від 23 серпня 2021 року (а.с.42-45).
Так, відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01від 28 листопада 2018 року, під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01, згідно якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишились без змін (а.с.47).
31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якої, зокрема строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року (а.с.48).
31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду № 27 до Договору факторингу № 28/1118-01, де сторони погодили продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.53).
31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду № 31 до Договору факторингу № 28/1118-01, де сторони погодили продовжити строк дії договору до 31 грудня 2023 року (а.с.53 на зв.).
31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду № 32 до Договору факторингу № 28/1118-01, де сторони погодили продовжити строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с.54).
Надана копія договору факторингу № 28/1118-01від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс».
Відповідно до реєстру прав вимоги № 154 від 05 жовтня 2021 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуває право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в загальному розмірі 18 791,90 грн. (а.с.55 на зв.).
Згідно розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 215852053 від 23 серпня 2021 року становить 32 216,80 грн. з них: 8 500,00 грн. заборгованість за тілом та 23 716,80 грн. заборгованість за процентами (а.с. 80 та на зв.).
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 215852053 від 23 серпня 2020 року (а.с. 58-60).
За вказаним договором, також передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку до договору.
03 серпня 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Додаткову угоду №2 до Договору факторингу № 05/0820-01 де сторони погодили продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року (а.с.62 на зв.).
31 грудня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Додаткову угоду № 3 до Договору факторингу № 05/0820-01, де сторони погодили продовжити строк дії договору до 30 грудня 2024 року (а.с.63).
Копії договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до фактора - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуває право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в загальному розмірі 32 216,80 грн. (а.с.64 на зв.).
04 червня 2025 між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 215852053 від 23 серпня 2021 року (а.с.67-70).
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №04/06/25-Ю, ТОВ «Юніт Капітал» набуває право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в загальному розмірі 32 216,80 грн (а.с.72 на зв.).
Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором №215852053 від 23 серпня 2021 року наданого позивачем ТОВ «Юніт Капітал» становить 32 216,80 грн. з них: 8 500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 23 716,80 грн. заборгованість за процентами (а.с.81).
З листа АТ КБ «ПриватБанк» від 30 вересня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 є клієнтом банку. На її ім`я було відкрито картку № НОМЕР_4 , рахунок до картки НОМЕР_5 . Номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_4 був НОМЕР_6 . Фінансовий номер телефону : не був НОМЕР_7 (а.с. 135).
З виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 наданою АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на її картковий рахунок № НОМЕР_4 надійшли 8 500,00 грн., дата операції 23 серпня 2021 року (а.с. 136).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, надав достатні та належні докази, що підтверджують факт укладення кредитного договору, перерахування коштів відповідачу, не виконання нею своїх кредитних зобов`язань, а також факт відступлення права вимоги на користь позивача.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Водночас не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Судом встановлено, що у пункті 5 договору кредитної лінії від 23 серпня 2021 року № 215852053 (реквізити сторін) зазначено, що договір підписано ОСОБА_1 з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, а також вказано наступну інформацію: «Позичальник: ОСОБА_1 , ІН: НОМЕР_3 , тел.: НОМЕР_2 ; договір: 215852053 від 23.08.2021. Одноразовий ідентифікатор: MNV66CR4, відправлено 23.08.2021 15:39:47, введено 23.08.2021 15:39:47».
Вказані анкетні дані щодо відповідача-позичальника відповідають дійсності, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
Таким чином вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача були використані товариством для укладення кредитних договорів від її імені відповідачем суду не надані. 
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено факт видачі ОСОБА_1 грошових коштів, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про електронну комрецію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Позивач надав суду платіжне доручення від 23 серпня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картку № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн. згідно договору № 215852053 від 23.08.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 (а.с.33).
Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 30 вересня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 є клієнтом банку. На її ім`я було відкрито картку № НОМЕР_4 , рахунок до картки НОМЕР_5 . 
Номер цієї карти був зазначений відповідачем у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 23 серпня 2021 року. У платіжному дорученні від 23 серпня 2021 року, доданому до позовної заяви, вказано, що платником є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримувач - ОСОБА_1 , призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 215852053 від 23 серпня 2021 року, ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_8 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.
Дійсність такого перерахування також підтверджено АТ КБ «ПриватБанк», який є незацікавленою особою у справі, а отже вказаний доказ є достовірним.
Відповідачем фактично не заперечується факт належності їй картки з таким номером, а також факт надходження на її картку грошових коштів.
Будь-яких доказів, на спростування факту отримання переказу на суму 8 500,00 грн. від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач та її представник суду не надали, в тому числі і доказів перерахування даних коштів іншою особою.
За таких обставин наявні підставі вважати, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав, надав відповідачу грошові кошти.
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено обставини щодо укладення 23 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі договору кредитної лінії № 215852053, за умовами якого відповідач отримала 8 500,00 грн. кредитних коштів.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором кредитної лінії від 23 серпня 2021 року № 215852053 позивач надав суду: додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-1 від 28 листопада 2018 року, додаткову угоду № 27 від 31 грудня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-1 від 28 листопада 2018 року укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс»; додаткову угоду № 31 від 31 грудня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-1 від 28 листопада 2018 року; додаткову угоду № 32 від 31 грудня 2023 року до договору факторингу № 28/1118-1 від 28 листопада 2018 року; витяг з реєстру прав вимоги № 164 від 05 жовтня 2021 року; договір факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс»; додаткову угоду № 2 від 03 серпня 2021 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2021 року; додаткову угоду № 3 від 30 грудня 2022 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року; витяг з реєстру прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року; договір факторингу від 04 червня 2024 року № 04/06/25-Ю, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Юніт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»; реєстр боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року; акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року.
Надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним нею з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором.
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Юніт Капітал» заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Надані позивачем виписка з особового рахунку за договором кредитної лінії від 23 серпня 2021 року № 215852053та розрахунок заборгованості є належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містять детальний розпис нарахованої заборгованості, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.
Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували визначений розмір заборгованості за кредитом.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, судом повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, вірно застосовані норми матеріального права не допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою до скасування рішення суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та дана їм належна оцінка. Заперечення відповідача зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки наявних у справі доказів.
Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Як вбачається з апеляційної скарги, остання не містить доводів в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн., відтак, судове рішення в цій частині в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України не може бути скасоване.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Таращанського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.