ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 грудня 2025 року         м. Кропивницький

справа № 398/1955/25
провадження № 22-ц/4809/1715/25 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашко С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2025 року у складі головуючого судді Голосеніної Т. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви та ухвали суду першої інстанції.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1351-8077 від 20 лютого 2024 року в розмірі 40 485,47 грн 47 коп, з яких: 9395,47 грн прострочена заборгованість за кредитом, 31090,00 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами, судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 травня 2025 року визнано неподаною та повернуто скаржниці.
10 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення у даній справі строком на 3 місяці.
В обґрунтування заяви зазначила, що після ухвалення рішення суду намагалася домовитися з кредитором про реструктуризацію заборгованості, однак їй було відмовлено. Вказала, що є студентом денної форми навчання та фактично перебуває на утриманні батьків. Негайне виконання рішення суду призведе до арешту її карткових рахунків, поставить під загрозу її існування та продовження навчання. Вказала, що усвідомлює обов`язок виконати рішення суду, проте сплатити одним платежем суму заборгованості в розмірі 42 907,87 грн можливості не має (а.с.110).

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2025 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про відстрочку виконання судового рішення.
Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення, суд першої інстанції керувався тим, що матеріали заяви не містять належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного майнового стану заявниці, відсутності коштів та неможливості у зв`язку з цим сплатити суму кредиту, на підставі яких суд може встановити майновий стан заявниці. При цьому, суд звернув увагу, що норми чинного законодавства допускають розстрочення/відстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках, натомість заявником не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України, на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, а відтак обставини на які посилається заявник, не є такими обставинами, які б свідчили про їх винятковість.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2025 року та задоволення вимог її заяви про відстрочку виконання рішення суду від 28 травня 2025 року строком на 3 місяці.
Зазначила, що суд першої інстанції розглянув її заяву поспішно, не надав їй можливості надати додаткові докази на підтвердження виключних обставин, зокрема підтвердження статусу студента денної форми навчання. Суд проігнорував її фактичне матеріальне становище, не надав достатньо часу для підготовки доказів, виніс рішення, не дотримавшись принципів справедливого та змагального розгляду, що гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод
Вказала, що є студентом денної форми навчання, офіційного доходу не має, перебуває на утриманні батьків. Кошти, що надходять від батьків на її банківський рахунок, є її власністю, і арешт рахунків фактично позбавить відповідачку доступу до мінімальних засобів існування для харчування, проживання, проїзду та навчання. 
ОСОБА_1 зауважила, що на даний момент шукає можливості для підробітку або іншого джерела доходу, щоб у майбутньому мати змогу частково або повністю погасити заборгованість. Однак на момент подання апеляційної скарги таких можливостей ще не має, тому сплатити суму кредиту одним платежем наразі не може. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Щодо участі учасників справи в судового засіданні в суді апеляційної інстанції.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с.150-151).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Стаття 435 ЦПК України регулює питання відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення.
Так, відповідно до вказаної статті, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, відстрочити виконання рішення.
Підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2019 року (справа № 61-15140св18) зазначив, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).
Фактично, чинне законодавством не містить вичерпного законодавчого переліку підстав для надання відстрочки виконання рішення, тому суд у кожній конкретній справі з врахуванням всіх обставин справи, вирішує питання про їх наявність чи відсутність, а також вирішує питання про наявність чи відсутність причин, які перешкоджають виконанню рішення суду та за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази.
Європейський суд з прав людини звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.
Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.
За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для відстрочення виконання судового рішення.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1351-8077 від 20 лютого 2024 року в розмірі 40 485,47 грн 47 коп, з яких: 9395,47 грн прострочена заборгованість за кредитом, 31090,00 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами, судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 травня 2025 року визнано неподаною та повернуто скаржниці.
08 вересня 2025 року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про видачу у паперовій формі виконавчого листа, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та судового збору (а.с.107).
10 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення у даній справі строком на 3 місяці. 
Колегією суддів з`ясовано, що станом на час розгляду заяви рішення Олександрійського міськрайонного суду від 28 травня 2025 року набрало законної сили.
Звертаючись до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення у цій справі, ОСОБА_1 не долучила жодного доказу на підтвердження неможливості своєчасного виконання судового рішення.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що матеріали заяви не містять належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного майнового стану заявниці, відсутності коштів та неможливості у зв`язку з цим сплатити суму кредиту, на підставі яких суд може встановити майновий стан заявниці, окрім зазначення у заяві, що ОСОБА_1 є студентом денної форми навчання та фактично перебуває на утриманні батьків. 
При цьому, норми чинного законодавства допускають розстрочення/відстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках, натомість заявницею не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України, на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, а відтак обставини на які посилається остання, не є такими обставинами, які б свідчили про їх винятковість.
Твердження відповідачки про те, що суд першої інстанції розглянув її заяву та не дав їй можливості подати додаткові докази не заслуговують на увагу, оскільки саме на заявницю покладено обов`язок доведення обставин, на які вона посилається. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена з дотриманням норм процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 29.12.2025.
Головуючий С. М. Єгорова
Судді О. Л. Карпенко 
С. І. Мурашко