ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року	Львів	Справа № 460/14460/24 пров. № А/857/20315/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                             Ільчишин Н.В., Кухтея Р.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, 
на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року (суддя – Борискін С.А., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 07.05.2025), 
в адміністративній справі №460/14460/24 за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

                                                            встановив: 

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії і рішення відповідача від 04.11.2024 №12698-11856/Б-02/8-1700/24 щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці за його заявою від 08.10.2024; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01 червня 2024 без обмеження граничного розміру, виходячи із його величини 90% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді апеляційного суду та доплати за вислугу років у розмірі 80% від посадового окладу судді апеляційного суду, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3028 грн. за мінусом уже фактично виплачених з 01.06.2024 грошових сум. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 в справі №460/14460/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розрахунку 78% від суддівської винагороди (заробітної плати) працюючого на відповідній посаді судді апеляційного суду та з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 80% від посадового окладу судді апеляційного суду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн, встановленого на 1 січня 2024 року Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік". В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 605,60 грн.. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 внесено виправлення до рішення суду від 14.01.2025  у справі №460/14460/24, вирішено, що в абзаці третьому резолютивної частини рішення суду від 14.01.2025 слід зазначити дату, з якої Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зобов`язане провести перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, а саме: "01.06.2024". 
На виконання вказаного судового рішення щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці Пенсійним органом рішенням від 24.03.2025 №956120834764 визначено позивачу розмір пенсії з надбавками 212565,60 грн.. 
30.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень (відповідача) на виконання рішення суду у справі №460/14460/24, яка обґрунтована тим, що при проведенні перерахунку  довічного грошового утримання судді у відставці на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 пенсійним органом не враховано регіональний коефіцієнт - 1,1 до базового розміру посадового окладу. 
Окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 у справі №460/14460/24 щодо неврахування при проведенні перерахунку  довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.01.2025  регіонального коефіцієнту - 1,1 до базового розміру посадового окладу у відповідності до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення. Установлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцяти денний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення. 
З цією ухвалою суду першої інстанції від 07.05.2025 не погодився відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що окрема ухвала суду підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням вимог ст. 242 КАС України, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи не було враховано, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення суду було проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до зобов`язальної частини рішення суду. Оскільки рішенням суду не було зобов`язано Головне управління при перерахунку пенсії враховувати регіональний коефіцієнт 1,1 до базового розміру посадового окладу, то у Головного управління відсутні підстави для такого врахування. Звертає увагу колегії суду на те, що регіональний коефіцієнт 1,1 до базового розміру посадового окладу не був предметом розгляду у даній справі. Зауважує скаржник, що законодавець починаючи з 2021 року в законах про Державний бюджет України на відповідний рік окремими приписами цих законів встановив на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначеного базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену окрему ухвалу суду та ухвалити нову, якою відмовити позивачу у задоволенні заяви. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість окремої ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного. 
Постановляючи окрему ухвалу від 07.05.2025 у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії органу Пенсійного фонду спрямовані на невиконання рішення суду 14.01.2025 у справі №460/14460/24, оскільки при виконанні вказаного судового рішення органом Пенсійного фонду не враховано при проведенні перерахунку  довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 регіонального коефіцієнту - 1,1 до базового розміру посадового окладу. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для постановлення окремої ухвали в справі, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення  зацікавленої особи з позовом до суду. 
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
З метою належного захисту прав особи щодо виконання судових рішень в адміністративному судочинстві законодавцем впроваджено правовий інститут судового контролю, в тому числі, в порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, що позбавляє особу-позивача необхідності повторно звертатися до суду з позовом для зобов`язання суб`єкта владних повноважень-відповідача належним чином виконувати рішення суду, що набрало законної сили. 
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. 
Зазначена норма має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що перевіряючи наявність підстав для звернення позивача до суду в порядку статті 383 КАС України для встановлення судового контролю шляхом визнання протиправними дій відповідача на виконання рішення суду, суд має обов`язок перевірити, чи не виникли між сторонами нові спірні правовідносини, яким може бути надано правову оцінку лише в окремому позовному провадженні. 
Для вирішення вказаного питання суду необхідно з`ясувати предмет і підставу позову. 
Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав. 
Відповідно до наведеного тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
При цьому, суд звертає увагу, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію. 
Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує. 
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. 
Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 11 квітня 2018 року у провадженні №11-257заі18. 
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що як зазначалось вище, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 у справі №460/14460/24, яке набрало законної сили 20.03.2025, з урахуванням ухвали про внесення виправлення описки в судове рішення, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 з 01.06.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розрахунку 78% від суддівської винагороди (заробітної плати) працюючого на відповідній посаді судді апеляційного суду та з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 80% від посадового окладу судді апеляційного суду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 грн, встановленого на 1 січня 2024 року Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік". 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в межах справи №460/14460/24 Рівненським окружним адміністративним судом була надана правова оцінка правомірності відмови позивачу у перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи  з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, установленого на 01 січня 2024 року абзацом четвертим статті 7 Закону України “Про Державний бюджет на 2024 рік”. 
При цьому, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 в межах розгляду цієї справи №460/14460/24 не вирішувалось питання щодо правомірності/неправомірності дій відповідача при розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці із врахуванням регіонального коефіцієнта 1,1 до базового розміру посадового окладу. 
Тобто, регіональний коефіцієнт 1,1 до базового розміру посадового окладу не був предметом розгляду у цій справі. 
Питання щодо застосування регіонального коефіцієнта 1,1 до базового розміру посадового окладу було предметом звернення позивача до відповідача із заявою від 14.04.2025, за результатами розгляду якої надано відповідь від 29.04.2025 (а.с. 95, 95). 
З врахуванням наведено вище, зумовлюється висновок про те, що між сторонами виникли нові спірні правовідносини і новий предмет спору, який стосується питання щодо правомірності дій і рішень Пенсійного органу при здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивача із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1 до базового розміру посадового окладу. 
Оскільки в справі №460/14460/24 рішення суду від 14.01.2025 не містило вирішення питання щодо врахування регіонального коефіцієнту 1,1 до базового розміру посадового окладу судді, тому правомірність дій і рішень Пенсійного органу при здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці в частині застосування регіонального коефіцієнту 1,1 до базового розміру посадового окладу може бути перевірена судом в окремому (іншому) позовному провадженні, а не в порядку приписів статті 383 КАС України. 
В такій ситуації відсутні підстави для задоволення заяви позивача ОСОБА_1 від 30.04.2025, поданої в порядку ст.383 КАС України в адміністративній справі №460/14460/24. 
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведених правових норм колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для постановлення окремої ухвали у порядку, визначеному статтею 383 КАС України. 
Отже, являються обгрунтованими відповідні доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині. 
Відповідно до ч.6 ст.383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу. 
Не встановивши у справі обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 383 КАС України, суд 

                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – задоволити. 
Окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року в адміністративній справі №460/14460/24 за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – скасувати. 
Заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі №460/14460/24 – залишити без задоволення. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. В. Кухтей