Справа №592/8901/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Костенко В. Г.	
Номер провадження 33/816/932/25 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  122-4 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,за участі секретаря судового засідання Авраменко Д.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Ейсмонта Є.А., представника потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Маслової О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 3400 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605 грн. 60 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2025 року ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за те, що 19 травня 2025 року близько 08 год. 40 хв. в м. Суми по вул. Троїцька, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 залишила, тим самим порушила вимоги п.п. 13.1, 2.10 а ПДР України та вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.
Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно якої просить скасувати постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2025 року та закрити провадження в справі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме через вину іншого водія, ОСОБА_2 , котрий рухаючись в попутному напрямку з правової сторони від апелянта, почав змінювати свій напрям руху в ліву сторону, без завчасного ввімкнення відповідного покажчика, не переконавшись в безпечності маневру.
Відповідно, водій ОСОБА_1 об`єктивно не спроможна була вчасно виявити небезпеку та здійснити необхідні заходи для уникнення дорожньо-транспортної пригоди, а тому остання діяла в стані крайньої необхідності. Тобто, для усунення небезпеки у виді зіткнення з маршрутним таксі, який рухався на зустрічній полосі руху, змінила напрямок руху, що призвело до дорожньо-транспортної події за участі водія ОСОБА_2 .
Окрім цього, апелянт зауважує, що відповідно до долучених фотозображень, ліве дзеркало автомобіля «Mitsubishi» знаходиться на штатному місці, тобто якщо ОСОБА_1 рухалася із великою швидкістю, дзеркало транспортного засобу потерпілого взагалі було б виламане в іншу сторону.
Також, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 визнавав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, пропонував кошти та погодився проїхати до СТО для визначення розміру заподіяної шкоди автомобілю. Проте, згодом ОСОБА_2 змінив свою думку, у зв`язку з чим апелянт викликала працівників поліції. Таким чином, в діях останньої відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зі захисником Ейсмонтом Є.А., які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, представника потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Маслової О.Є., яка вважала постанову судді законною та обґрунтованою, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.
Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.
Як убачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду докази, зокрема, на:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 335087 від 19 травня 2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП;
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 335072 від 19 травня 2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП;
- схему місця ДТП, яким зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і механічні пошкодження, отримані транспортними засобами, зокрема: «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 (ЛФК, передній бампер з ліва, переднє ліве крило, передні ліві двері, ліве дзеркало); «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 (ЛФК, передні праві двері, задні праві двері, праве заднє крило);
- письмові пояснення ОСОБА_2 , який повідомив про те, що 19 травня 2025 року відбулося зіткнення за участі його автомобіля, удар відбувся в лівий бік. Після дорожньо-транспортної пригоди, водійка іншого транспортного засобу запропонувала проїхати до СТО;
- фотозображення транспортних засобів із наявними механічними пошкодженнями. 
Вказані докази, суд першої інстанції вірно визнав належними та допустимими та такими, що в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, з цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Окрім цього, згідно п.2.10 а ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
На переконання суду апеляційної інстанції, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 порушила вимоги п. 13.1 ПДР України, що перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила пошкодження транспортних засобів, а саме з них вбачається, що остання не врахувавши дорожньої обстановки, не дотрималася бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
Вказані обставини підтверджуються наданими працівниками поліції письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 та узгоджуються з іншими долученими до матеріалів письмовими доказами.
Вимогами ПДР України встановлено, що з метою уникнення небезпеки, загрози життю та здоров`ю громадян, покладено обов`язок на водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Тобто, навіть якщо водій не бачить небезпеку, він повинен вміти передбачити потенційну небезпеку з урахування дорожньої обстановки, особливості вантажу і стану транспортного засобу. Це особливо актуально у зоні небезпечних поворотів, перехресть з обмеженою оглядовістю, при наближенні до пішохідних переходів, інших небезпечних ділянок позначених відповідними дорожніми знаками.
Так, із долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 рухаючись позаду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 у відповідності до вимог ПДР України повинна була враховуючи дорожню обстановку, а саме побачивши зміну руху транспортного засобу, який знаходився попереду - вибрати безпечну швидкість руху, щоб разі потреби, зупинити транспортний засіб без зіткнення із автомобілем. 
Проте збільшила швидкість руху та виїхала на зустрічну смугу руху з метою виконання обгону, не переконавшись в безпеці маневру, в наслідок чого змушена була повернутися на свою полосу руху, де не дотримавшись безпечного інтервалу з автомобілем, який рухався в попутному напрямку під керуванням ОСОБА_2 , вчинила зіткнення.
Таким чином, водій автомобіля «Volkswagen Transporter» ОСОБА_1 повинна була керуватися вимогами пунктів 13.1. ПДР України, відповідно до яких водій не повинна була виїжджати на зустрічну смугу руху з метою обгону автомобіля «Mitsubishi » зліва, а рухатися за ним чи в межах спільної смуги виконати випередження автомобіля, дотримуючись безпечного бокового інтервалу.
Щодо посилання ОСОБА_1 про те, що вона виїхала на зустрічну смугу для руху, з метою уникнення зіткнення, необхідно зазначити про те, що остання сама безпосередньо створила вказані умови, оскільки у відповідності до вимог ПДР України водій у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможна виявити, негайно повинен вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Також на долучених до матеріалів справи фотозображень зафіксовано механічні ушкодження, отримані транспортними засобами внаслідок вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, які узгоджуються із даними відображеним на схемі місця ДТП.
Вціліле дзеркало бокового виду автомобіля «Mitsubishi» не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та порушення п. 13.1 ПДР України, зважаючи на те, що останній не інкримінується порушення режиму швидкості руху.
Наявні в транспортному засобі «Mitsubishi» механічні пошкодження, а саме переднього бамперу з ліва, переднього лівого крила, передньої лівої двері, лівого дзеркала свідчить про не дотримання ОСОБА_1 , саме бокового інтервалу зі вказаним автомобілем. 
Таким чином, сукупність долучених доказів, яким надана судом першої інстанції належна оцінка, беззаперечно підтверджує порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з отриманими механічними пошкодженнями автомобіля ОСОБА_2 .
Стаття 122-4 КУпАП встановлює відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Аналізом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, встановлено обов`язковість наявності двох взаємопов`язаних умов, які визначають подію: 1) дорожньо-транспортної пригоди; 2) доведеність обставин залишення водієм, причетним до її виникнення, місця дорожньо-транспортної пригоди.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.
Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила дорожнього руху, які є обов`язковими для виконання.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР.
Таким чином, доводи апелянта про те, що вона разом із іншим водієм за згодою поїхала до СТО, тим самим покинула місце події, жодним чином не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.
Оскільки, згідно з вимогами п.2.10 а, ОСОБА_1 будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого була зобов`язана негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, чекати на прибуття поліцейських. Проте, остання не виконала цих вимог.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні нею адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн., в повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст.ст. 33-36 КУпАП.
Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, у відповідності до ст. 252 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та наклав на неї адміністративне стягнення у межах санкції статей та з урахуванням, відповідно до ст. 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню її вини.
З огляду на викладене, постанову суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп., залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.