ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/25830/25
Провадження № 22-ц/820/336/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» обґрунтовувало тим, що 09 листопада 2024 року між сторонами був укладений кредитний договір №09.11.2024-100001817, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 17000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 09.11.2024 року, строком на 140 днів, із процентною ставкою – 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Позивач виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 48188,23 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 17000 грн., процентів в розмірі 21420 грн. та неустойки в розмірі 8500 грн.
Посилаючись на зазначене, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №09.11.2024-100001817 від 09.11.2024 року у розмірі 48188,23 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором в сумі 48188,23 грн. та судовий збір в сумі 2422,40 грн. 
Суд керувався тим, що сторони уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надало ОСОБА_1 кредит, а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь товариства слід стягнути вказану заборгованість.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, або, у разі часткового задоволення: виключити незаконну комісію, зменшити розмір процентів, виключити або істотно зменшити неустойку. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не дав правової оцінки порушенням вимог законодавства щодо ідентифікації позичальника. Станом на дату укладення кредитного договору 09.11.2024 паспорт ОСОБА_1 був прострочений з 02.09.2024, а новий паспорт видано 04.02.2025. Позивач не надав суду жодного документа, який би підтверджував факт ідентифікації. Неправомірність комісії за надання кредиту. Позивач включив до суми боргу 1 268,23 грн. комісії, обґрунтовуючи її як «вартість супровідних послуг». Таке нарахування суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». Нарахування неустойки у період дії воєнного стану на території України є незаконним, а тому суд мав би відмовити у її стягненні. Нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства. Виписка по рахунку та інші первинні документи на підтвердження заборгованості за кредитним договором відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» не погоджується із доводами апеляційної скарги, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що 09 листопада 2024 року між кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр» та позичальником ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №09.11.2024-100001817.
Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 кредитного договору, він укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця; заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у сумі 17000 грн., строк надання кредиту - 140 днів з дати його надання, дата повернення кредиту – 28.03.2025, процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 2550 грн., неустойка – 170 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до пункту 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-43XX-XXXX-3400.
Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, кредитний договір №09.11.2024-100001817 від 09 листопада 2024 року, додаток до кредитного договору (інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 ) підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором Е611.
Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №119-2708 від 27.08.2025 підтверджено успішне перерахування коштів на рахунок клієнта 09.11.2024 у сумі 17000 грн., номер картки № НОМЕР_1 , номер транзакції іPay.ua-561860208, призначення платежу: видача за договором кредиту №09.11.2024-100001817.
Зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконав.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №09.11.2024-100001817 від 09 листопада 2024 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 48188,23 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 17000 грн., проценти - 21420 грн., комісія – 1268,23 грн., неустойка - 8500 грн.
Задовольняючи позов суд виходив з факту невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
З висновком суду про задоволення позову в повному обсязі колегія суддів не погоджується з таких підстав.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 610 ЦК України що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
В силу статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі – Закон №675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
Як передбачено пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
З матеріалів справи встановлено, що пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, кредитний договір №09.11.2024-100001817 від 09 листопада 2024 року, додаток до кредитного договору (інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 ) підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором Е611.
Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, адресу, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, а також банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-43XX-XXXX-3400, на який перераховуватимуться грошові кошти, вказаний самим відповідачем під час укладення договору.
У кредитному договорі визначено порядок та умови надання фінансового кредиту, сплати процентів, комісії і строк дії.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Факт перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №119-2708 від 27.08.2025 року
Відповідач не надав належних і допустимих доказів на спростування обставин укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, а також того, що відповідна банківська карта йому не належить.
Отже, доведеним є факт укладення між сторонами кредитного договору №09.11.2024-100001817 від 09 листопада 2024 року.
ОСОБА_1 на час укладення кредитного договору був обізнаний з процентною ставкою за користування кредитними коштами, сумою кредиту, необхідністю сплати комісії за видачу кредиту. Проте свої зобов`язання у визначений договором строк щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісії не виконав.
Посилання в апеляційній скарзі на перевищення загального розміру кредиту є помилковим з огляду на те, що в договорі зазначено орієнтовану загальну вартість кредиту, розмір якої залежить від дотримання позичальником строків погашення кредиту. У позовній заяві розмір заборгованості зазначений з урахуванням неналежного виконання зобов`язань за договором.
Визначення процентів відповідає умовам договору та вимогам статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача щодо стягнення процентів за кредитним договором, оскільки при укладенні кредитного договору він був повідомлений про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклав цей договір та користувався отриманими коштами.
Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги щодо неправомірно нарахованої комісії за кредитним договором, оскільки 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 вище зазначених Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.
Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).
Таким чином, така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Аналізуючи умови кредитного договору від 09 листопада 2024 року, апеляційний суд зазначає, що не спростовано доводами апеляційної скарги, правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, що включена до графіку платежів за договором, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором, передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за кредитом, процентами, комісією.
Рішення суду в цій частині ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.
Разом з тим, при задоволенні вимог про стягнення неустойки суд припустився помилки.
Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пунктом 15 укладеного між сторонами кредитного договору №09.11.2024-100001817 від 09 листопада 2024 року передбачено, що неустойка у сумі 170 грн. нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває по теперішній час.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що викладена в постановах від 31січня 2024 року у справі № 183/7850/22 та від 28 листопада 2024 року у справі №756/8788/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит;
3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови у стягненні неустойки в розмірі 8500 грн.
Зважаючи на зазначене, рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за кредитом підлягає зміні. 
З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 39688,23 грн., з яких 17000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 21420 грн. - заборгованість за відсотками, 1268,23 грн. - комісія. 
Щодо стягнення судових витрат.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України.
За подання позовної заяви ТОВ «Споживчий центр», сплатило 2422,40 грн. судового збору. Враховуючи, що позов задоволено на 82,36%, із ОСОБА_1 підлягає стягненню 1995,09 грн. судового збору на користь позивача.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 4542,00 грн. Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 17,64%, із ТОВ «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 801,21 грн.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи викладене із ОСОБА_1 користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню 1193,88 грн.(1995,09-801,21) понесених судових витрат.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року змінити в частині розміру заборгованості за кредитом та судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитом в розмірі – 39688,23 грн., з яких 17000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 21420 грн. - заборгованість за відсотками, 1268,23 грн. - комісія.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в розмірі 1193,88 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 27 січня 2026 року.

Судді             Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк