Справа № 130/2242/25
Провадження № 22-ц/801/55/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року	Справа № 130/2242/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал»»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Книш Оксана Миколаївна, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Грушковської Л. Ю. за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м. Жмеринка Вінницької області,
у цивільній справі № 130/2242/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Короткий зміст вимог
У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит - Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3674527 від 14.11.2021 в сумі 89 500,00 грн та судових витрат.
Позов мотивовано тим, що 14.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3674527, за умовами якого відповідач отримала 20 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено умовами кредитного договору. 23.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022. Згідно з умовами цього Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 3674527 від 14.11.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. При цьому сума заборгованості відповідача становить 89 500 грн, відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022.
За наведених обставин позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 3674527 від 14.11.2021 в сумі 89 500,00 грн, що складається із 20 000 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 67 500 грн простроченої заборгованості за сумою відсотків, 2 000 грн простроченої заборгованості за комісією, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №3674527 від 14.11.2021 в розмірі 89 500 грн, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.
Рішення суду мотивоване тим, що між сторонами наявні спірні правовідносини, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, кредиту, тому встановивши, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконував належним чином умови договору про споживчий кредит, суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача суду надано лише Договір про надання правової допомоги №0605 від 06.05.2025 та детальний опис наданих послуг до акту №2286 від 23.06.2025. Враховуючи наведені обставини, відсутність документального підтвердження витрат на суму 7 000 грн, місцевий суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Книш О. М., 29.10.2025 через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.
Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, проте 24.11.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача Осадча Т. С. направила до суду додаткові пояснення у справі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, після усунення ОСОБА_1 недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 листопада 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не заперечує той факт, що між нею та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір №3674527 від 14.11.2021. При цьому зауважує, що згідно з п.1.3. Кредитного договору кредит надавався строком на 30 днів, з 14.11.2021. Зауважує, що відповідно до п.1.4. Кредитного договору термін повернення кредиту - 14.12.2021. Отже термін кредитування згідно з Кредитним договором, за яким позивач просив здійснити стягнення з ОСОБА_1 становив 1 місяць, тобто з 14.11.2021 по 14.12.2021. Відповідно останній платіж по кредиту мав бути здійснений 14.12.2021. Разом з тим, позивач звернувся до суду в 2025 році, тобто з порушенням строків позовної давності про поновлення яких не просив.
Також вказує, що згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором вбачається, що нарахування заборгованості по відсоткам здійснювалися до 02 лютого 2022 року, тобто поза межами строку дії самого кредитного договору.
Звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Вказує, що проценти за користування кредитом, нараховані позивачем після закінчення строку користування кредитними коштами не підлягають стягненню з відповідача, оскільки таке нарахування здійснено за межами строку кредитування, а з вимогами про стягнення грошових коштів як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався.
Вважає, що відкриваючи провадження у справі судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, адже позов подано з порушенням строку на звернення до суду без заяви про поновлення такого строку.
Також зауважує, що в оскаржуваному рішенні, місцевий суд в порушення норм матеріального права, не надав правової оцінки відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження надання правової допомоги, задовольнивши позовні вимоги і в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 14.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3674527, за умовами якого відповідач отримала 20 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. 
Згідно з довідкою про ідентифікацію, договір підписано позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до графіку сплати кредитних коштів ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму.
23 лютого 2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №81-МЛ.
Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 3674527 від 14.11.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. 
Згідно з Витягом з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 сума заборгованості відповідача становить 89 500 грн. 

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним критеріям судове рішення відповідає в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частин перша, друга статті 367 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №3674527, Договір підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з предметом Договору, Кредитодавець надає Позичальникові на умовах, передбачених Договором, грошові кошти у сумі 20 000 грн в строк на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7 500 грн за ставкою 1,25 % на день, та стандартною відсотковою ставкою у розмірі 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту: 2 000 грн, яка розраховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово.
Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 3674527 від 14.11.2021 року містить графік платежів, відповідно до якого встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.
Позивачем надано Паспорт споживчого кредиту № 3674527 від 14.11.2021, в якому зазначені умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо.
Відповідно до анкети-заяви на кредит № 3674527 від 14.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» погоджена сума кредиту, строк кредиту, ставка процентів. Крім того, зазначена анкета відображає процес оформлення та розгляду заяви.
Платіжним дорученням №61063780 від 14.11.2021 року підтверджено перерахування коштів у сумі 20 000 грн. ОСОБА_1 згідно з договором №3674527 .
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 уклала договір № 3674527 від 14.11.2021 за допомогою одноразового ідентифікатора L19709 від 14.11.2021.
Відповідно до відомостей про нарахування та погашення, виписки з особового рахунка за кредитним договором № 3674527 від 14.11.2021 заборгованість ОСОБА_1 складає 89 500 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості по основному боргу, 67 500 грн - сума заборгованості за відсотками та 2 000 грн заборгованість за комісією.
Відповідач станом на дату звернення позивачем до суду не виконав своїх зобов`язань перед кредитором, доказів протилежного суду не надав.
Відповідно до п. 3.2.6 Договору Товариство має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника.
23.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №81-МЛ, згідно з умовами якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості).
Пунктом 6.2.3 договору відступлення прав вимоги №81-МЛ права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п.7.1 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2) відповідно до п.8.3.2 Договору.
23.02.2022 акт прийому передачі Реєстру боржників від 23.02.2022 до Договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 був підписаний ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Відповідно до платіжної інструкції №66788 від 23.02.2022 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» плату за відступлення прав вимоги згідно з Договором відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 у розмірі 3 475 728,24 грн.
До ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до укладеного договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 89 500 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості по основному боргу, 67 500 грн - сума заборгованості за відсотками та 2 000 грн заборгованість за комісією, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомило відповідача шляхом направлення на адресу відповідача Претензії Вих. №21700294/2350 від 13.06.2025, в якому вимагало погасити заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за Договором № 3674527 від 14.11.2021 у сумі 89 500 грн.
Суд першої інстанції, встановивши, що права позивача відповідачем порушені, оскільки остання не виконувала належним чином умови договору про споживчий кредит, дійшов висновку про доведеність позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. На усій території України карантин було установлено з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року (постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 і від 02 квітня 2020 року № 255) з послідуючими змінами, який було скасовано з 01.07.2023 Постановою КМУ від 27.06.2023 року № 651.
З 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до сьогодні. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/22, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Пункт 19 був виключений на підставі Закону України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року № 4434-ІХ, який набрав чинності 04.09.2025.
Станом на дату подання до суду позовної заяви, тобто 30.07.2025, дія воєнного стану в України продовжується, а тому враховуючи вищенаведене, строк позовної давності з вимогами за Договором про споживчий кредит №3674527 від 14.11.2021 позивачем не пропущений.
Тому доводи апеляційної скарги у цій частині не заслуговують на увагу.
Щодо розміру відсотків за кредитним договором, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Положеннями частини першої статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується, що договір, укладений між позивачем та відповідачем (позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту) підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів і які були надіслані на номер телефону відповідача відповідно до положень укладених договорів. Дані обставини відповідачем не заперечуються.
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк.
У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи встановлено, що 14.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 3674527, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 20 000,00 грн, строком на 30 днів з 14.11.2021; термін (дата) повернення кредиту і слати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 14.11.2021; комісія за надання кредиту становить 2 000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 7 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; тип процентної ставки за цим договором фіксована.
У пункті 6.1 вищевказаного договору про споживчий кредит сторонами цього договору було обумовлено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Відповідно до п. 6.2 даного договору про споживчий кредит розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника.
У пункті 6.3 цього договору також закріплено, що приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений і погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору.
За п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язана була повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом до 14.12.2021, а у разі пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.
З виписки з особового рахунка за кредитним договором № 3674527 від 14.11.2021 та відомостей про щоденні нарахування та погашення відповідачем за кредитним договором № 3674527 вбачається, що загальна сума заборгованості становить 89 500 грн, яка складається з: 20 000 грн – тіло кредиту, 67 500 грн – відсотки за користування кредитом, 2 000 грн - комісія.
23 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» як кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» як новим кредитором було укладено договір відступлення прав вимоги №81-МЛ, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23 лютого 2022 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит № 3674527 від 14.11.2021, укладеним з ОСОБА_1 , на загальну суму 89 500 грн.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Судом встановлено, що положеннями пункту 2.3.1.2. зокрема, передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6. договору.
Відповідно до п.1.6 кредитного договору № 3674527 стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
З наведеного вбачається, що підписанням договору про споживчий кредит № 3674527 сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків та можливості продовження строку кредитування та сплати комісії за користування кредитом, отже нарахування відсотків за кредитним договором № 3674527 в загальному розмірі 67 500 грн та вимоги щодо стягнення комісії є правомірними.
Варто зауважити, що відповідно до п. 4.2. Кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця.
У Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2024 року у справі № 757/36695/20-ц зазначено, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.
Аналіз умов договору у цій справі вказує, що сторони передбачили можливість нарахування процентів за період фактичного користування кредитом після спливу первісного строку, а також встановили механізм автоматичної пролонгації на строк не більше до 60 днів.
У даному випадку договір передбачав пролонгацію, а тому вказані проценти є передбаченою договором платою за користування коштами.
Оскільки відповідач продовжувала користуватися кредитними коштами та не виконала свого обов`язку щодо погашення боргу, застосування процентної ставки періоду пролонгації є правомірним та відповідає узгодженим сторонами умовам.
Після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.
Відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довела відсутність заборгованості.
Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 3674527 від 14.11.2021 у розмірі 89 500 грн (з урахуванням процентів за користування кредитом в повному обсязі та комісії) є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд в порушення норм матеріального права, не надав правової оцінки відсутності належних та допустимих доказів зі сторони позивача на підтвердження надання правової допомоги, також є помилковими.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, місцевий суд виходив з того, що представником позивача суду надано лише Договір про надання правової допомоги №0605 від 06.05.2025 та детальний опис наданих послуг до акту №2286 від 23.06.2025. Враховуючи наведені обставини, відсутність документального підтвердження витрат на суму 7 000 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши обставини справи і давши їм правильну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за відповідачем.
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Книш Оксана Миколаївна, залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий         Ю. Б. Войтко

Судді:         М. В. Матківська

І. М. Стадник