РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
30 січня 2026 р.  Справа № 120/5787/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 ( далі - позивач ) до Військової частини НОМЕР_1 ( далі - відповідач) про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення "сувора догана" у формі усного рішення від 07.02.2025 начальника штабу- заступника командира військової частини НОМЕР_1 , а також протиправністю наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( з основної діяльності ) № 106 від 01.03.2025 "Про підсумки стану військової дисципліни в лютому 2025 року та заходи щодо її зміцнення" в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана».
Позивач не погоджується з такими діями та рішенням відповідача, вважає їх протиправними та такими, що порушують його права, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративний справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Мотивуючи доводи відзиву представник відповідача зазначив, що за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 не завжди був здатен виконувати завдання, які на нього покладаються, не проявив себе зразковим військовослужбовцем, задля отримання авторитету серед військовослужбовців, недотримувався встановленого у військовій частині НОМЕР_1 графіку несення військової служби, оскільки міг прибувати до визначеного робочого місця із запізненням, а вибувати раніше встановленого часу. Неодноразово майором ОСОБА_1 було ігноровано накази начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 , якими було визначено виконання завдань за напрямком основної діяльності вищевказаним офіцером, який перебуває на посаді старшого офіцера відділення комунікацій військової частини НОМЕР_1 . В свою чергу, майор ОСОБА_1 виконував завдання за дорученням інших посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , вирішував особисті питання та завдання, які ставили дані особи, що в свою чергу не передбачено функціональними обов`язками за напрямком діяльності на посаді старшого офіцера відділення комунікацій військової частини НОМЕР_1 . Під час перевірки начальником штабу заступником командира військової частини НОМЕР_1 стану справ у відділенні комунікацій в частині перевірки знань особового складу своїх функціональних обов`язків, майор ОСОБА_1 не зміг перерахувати та назвати свої функціональні обов`язки за посадою попри те, що зазначені функціональні обов`язками за посадою старшого офіцера відділення комунікацій військової частини НОМЕР_1 було особисто доведено до майора ОСОБА_1 , що підтверджується долученою фотографією. Зазначене вище призвело до того, що майором ОСОБА_1 було порушено вимоги статті 11 (беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки), статті 12 (кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою), статті 37 (військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін) Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, а також було порушено вимоги статті 1 (бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил), статті 4 (неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів) Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551 – XIV.
Представник відповідача, посилаючись на норми ст. 84, зазначає про необов`язковість проведення службового розслідування та, що відповідно до ст. 97 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив 4 правопорушення. Представник відповідача вказує, що за вищенаведені порушення на позивача було накладено дисциплінарне стягнення « сувора догана», яке було оголошено позивачу особисто 07.02.2025 року. Також представник відповідача зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 07.11.2026 залишено без розгляду відзив військової частини НОМЕР_1 (вх. № 32846/25 від 21.05.2025). Цією ж ухвалою запропоновано відповідачу у 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали подати відзив на позов із поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів, а також документів, що підтверджують надіслання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу. 
17.11.2025 представником відповідача подано заяву про виконання ухвали суду, до якої долучено доказ надіслання відзиву позивачу. Щодо ненадання до суду додатків 1 та 2, на які містяться посилання у тексті відзиву, представник відповідача просив продовжити строк для надання вказаних доказів, обґрунтовуючи це тим, що військова частина НОМЕР_1 залучена до виконання завдань з оборони визначених територій у рамках заходів, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки та відсіччю збройної агресії. За таких умов оперативне надання відповідних додатків та встановлення причин їх відсутності є істотно ускладненим.
Відповідь на відзив позивачем не подавалась. 
Також станом на час прийняття рішення в справі відповідачем не надано суду додаткових доказів. 
Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним доказам, встановив таке.
ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділення комунікацій військової частини НОМЕР_1 .
В період з 03.02.2025 по 20.02.2025 позивач знаходився у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується витягами з наказів (по стройовій частині) від 04.02.2025 № 36 та від 19.02.2025 № 51 (а.с. 32-32).
Під час перебування у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 позивач проходив з 07.02.2025 по 09.02.2025 амбулаторне лікування, а з 09.02.2025 по 18.02.2025 проходив курс стаціонарного лікування в медичній роті в/ч НОМЕР_1 ( а.с. 11 – 14).
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.02.2025 № 51 позивачу надано відпустку на 15 діб з 20 лютого по 08 березня 2025 року.
З 05.03.2025 року по 28.03.2025 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницький обласний клінічний ендокринологічний центр Вінницької обласної Ради», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1128.
Як зазначає позивач, під час перебування у відпустці, 03.03.2025 року, в ході телефонної розмови з товаришами по службі, йому стало відомо, що за розпорядженням від 07.02.2025 начальника штабу - заступника командира в/ч НОМЕР_2 до нього було застосоване дисциплінарне стягнення "сувора догана".
З метою отримання підтвердження зазначеної інформації позивач 05.03.2025 звернувся з заявою на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , однак, відповіді на вказану заяву не отримав.
В подальшому на адвокатський запит від 26.03.2025 №03-Т/2025 військовою частиною НОМЕР_1 листом від 01.04.2025 № 1579/5/4204 було повідомлено, що на підставі порушень, які містили у собі систематичний характер зі сторони майора ОСОБА_1 , начальником штабу - заступником командира військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення, за ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 та неналежне виконання функціональних обов`язків, у відповідності до статті 35 Закону України від 24.03.1999 №548-XIV, статті 45 Закону України від 24.03.1999 №551-XIV, усно, у присутності начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 та начальника групи комунікації військової частини НОМЕР_1 , 07.02.2025 на території основного командного пункту військової частини НОМЕР_1 було доведено особисто до майора ОСОБА_1 про накладення на нього дисциплінарного стягнення "сувора догана". В подальшому дане дисциплінарне стягнення було обліковано, а саме відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2025 № 106, у зв`язку із порушенням вимог законодавства, за ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 07.02.2025 на майора ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана".
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( з основної діяльності ) від 01.03.2024 №106 « Про підсумки стану військової дисципліни в лютому 2025 року та заходи щодо її зміцнення» пунктом 1 констатовано, що «За ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 та неналежне виконання службових обов`язків рішенням начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_3 07.02.2025 на майора ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення "СУВОРА ДОГАНА". З метою запобігання подібним випадкам в майбутньому, наказано: Контроль за виконання наказу покласти на начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ( пункт 3 ). Наказ довести до особового складу частини, що його стосується ( пункт 4 ) ( а.с. 36 ). 
Не погоджуючись з діями та рішенням відповідача щодо накладення дисциплінарного стягнення "сувора догана", позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з такого. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону № 2232-XII).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до частини 1 статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Частиною третьою статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту (стаття 7 розділу І Дисциплінарного статуту).
Згідно з частиною 1 ст. 45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Пунктом «в» частини 1 ст. 48 Дисциплінарного статуту визначено, що н військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: сувора догана.
Статтями 54 та 55 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту визначено, що командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу). Командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"ґ", а також пунктами "д"-"ж" (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту.
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно з приписами ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Положеннями статей 97 та 98 Дисциплінарного статуту визначено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Згідно з приписами статті 104 розділу IV Дисциплінарного статуту, що регламентує облік заохочень та дисциплінарних стягнень, безпосередні командири зобов`язані доповідати по команді про заохочення та дисциплінарні стягнення: щодо військовослужбовців молодшого та старшого офіцерського складу - командирам військових частин – щотижня ( пункт «б» ).
Положеннями статей 105 та 106 Дисциплінарного статуту передбачено, що облік заохочень та дисциплінарних стягнень ведеться в усіх підрозділах (від роти і вище) та військових частинах. Усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту). У разі зняття дисциплінарного стягнення у службовій картці військовослужбовця в розділі "Стягнення" робиться запис - коли й ким стягнення знято. Якщо накладені на військовослужбовця такі дисциплінарні стягнення, як зауваження, догана і сувора догана, після закінчення року після їх накладення не були зняті і він не вчинив за цей час іншого правопорушення, за яке був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, у відповідній графі розділу "Стягнення" робиться запис про зняття стягнення у зв`язку із закінченням строку.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що про накладене дисциплінарне стягнення військовослужбовцю може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Отже, дисциплінарне стягнення може бути оголошено усно.
При цьому, дисциплінарне стягнення застосоване до військовослужбовця ( в тому числі оголошене усно ) передбачає облік, шляхом занесення у тижневий строк до службової картки військовослужбовця.
Облік накладеного дисциплінарного стягнення шляхом подальшого видання наказу командиром військової частини не передбачений жодною нормою, що регламентує спірні правовідносини.
В свою чергу, як свідчать матеріали справи та зазначено у відзиві відповідача, начальником штабу - заступником командира військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення, за ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 та неналежне виконання функціональних обов`язків, у відповідності до статті 35 Закону України від 24.03.1999 №548-XIV, статті 45 Закону України від 24.03.1999 №551-XIV, усно у присутності начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 та начальника групи комунікації військової частини НОМЕР_1 , 07.02.2025 на території основного командного пункту військової частини НОМЕР_1 було доведено особисто до майора ОСОБА_1 про накладення на нього дисциплінарного стягнення "сувора догана".
В подальшому дане дисциплінарне стягнення було обліковано, а саме відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2025 № 106, у зв`язку з порушенням вимог законодавства, за ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 07.02.2025 на майора ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана" ( а.с. 28 ).
Не заперечуючи право командира притягувати до дисциплінарної відповідальності без проведення службового розслідування та накладати дисциплінарне стягнення усно, яке оголошується військовослужбовцю особисто, суд зауважує, що накладати дисциплінарне стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту (стаття 7 розділу І Дисциплінарного статуту). При цьому, безпосередні командири зобов`язані доповідати по команді про заохочення та дисциплінарні стягнення: щодо військовослужбовців молодшого та старшого офіцерського складу - командирам військових частин – щотижня ( пункт «б» ). І у тижневий строк застосоване дисциплінарне стягнення має бути занесено до службової картки військовослужбовця. При цьому, під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд констатує, що відповідачем не було дотримано вищенаведених приписів.
Суду не надано доказів, що безпосереднім командиром – начальником штабу - заступником командира військової частини ( як про це зазначає відповідач в листі від 01.04.2025 31579/5/4204 ) в тижневий строк була надана доповідь командиру військової частини НОМЕР_1 , як і не надано доказів занесення у тижневий строк застосованого дисциплінарного стягнення до службової картки військовослужбовця ( позивача ).
При цьому, не надання відповідачем суду службової картки військовослужбовця ОСОБА_1 з облікованою відповідною інформацією унеможливлює встановлення, в чому полягає порушення позивачем військової дисципліни. 
Суд критично оцінює посилання відповідача на рапорт начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 та рапорт начальника відділення комунікації військової частини НОМЕР_1 , як доказ накладення дисциплінарного стягнення усно та доповіді командиру військової частини про застосоване дисциплінарне стягнення, оскільки такі рапорти датовані 31.03.2025 та 01.04.2025, в той час як мова в них йде про події 07.02.2025 року.
Крім того, такі рапорти сформовані вже після так званого обліку дисциплінарного стягнення, яке, як зазначає відповідач, було здійснено відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2024 №106 ( у відзиві зазначено наказ від 01.03.2025 року).
Суд наголошує, що облік накладеного дисциплінарного стягнення шляхом подальшого видання наказу командиром військової частини не передбачений жодною нормою, що регламентує спірні правовідносини.
В контексті наведеного, суд зауважує, що згідно з ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Оскільки відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують недотримання позивачем військової дисципліни, неналежне виконання ним службових обов`язків, на підставі чого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення “сувора догана”, як і не надано доказів застосування такого стягнення саме 07.02.2025, доведення до позивача, в чому полягає порушення ним військової дисципліни, а також доказів належного обліку застосованого дисциплінарного стягнення, таким чином суд доходить висновку, що дії відповідача щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення "сувора догана" у формі усного рішення від 07.02.2025 не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС, а отже визнаються протиправними. 
Оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( з основної діяльності ) № 106 від 01.03.2025 "Про підсумки стану військової дисципліни в лютому 2025 року та заходи щодо її зміцнення", пунктом 1 констатовано, що «За ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 та неналежне виконання службових обов`язків рішенням начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_3 07.02.2025 на майора ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення "СУВОРА ДОГАНА" і, як зазначає відповідач у листі від 01.04.2025 31579/5/4204 та відзиві, таким наказом обліковано усне оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , то відповідно до вищенаведених мотивів суд приходить до висновку про визнання вказаного наказу в частині, що стосується ОСОБА_1 , протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.01.2024 у справі № 460/13859/21.
Визначаючись щодо доводів представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, то суд зазначає, що питання дотримання позивачем строків звернення до суду вирішувалось ухвалою про відкриття провадження в справі від 05.05.2025, відповідно до якої суд поновив позивачу строк звернення до суду з цим позовом, і на час вирішення справи по суті відсутні підстави для прийняття іншого рішення. 
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні в справі докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не встановив факту понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, адже від його сплати позивача звільнено в силу Закону України “Про судовий збір” від 8 липня 2011 року № 3674-VI. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної стягнення "сувора догана" у формі усного рішення від 07.02.2025, оголошеного начальником штабу - заступником командира військової частини НОМЕР_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.03.2024 № 106 "Про підсумки стану військової дисципліни в лютому 2025 року та заходи щодо її зміцнення", в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна