УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/1189/25 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В. 
Номер провадження №33/4805/513/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Скітневська О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м.Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Скітневської О.М., за участі: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Тещенка Миколи Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Тещенка Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Любарського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Любарського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення, передбачене санкцією цієї статті у виді штрафу у розмірі одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 08 вересня 2025 року близько 18 год. 35 хв. по автодорозі Коростки – Липне Житомирського району, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом – моторолер «Crosser» без номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, не чітка мова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. 
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Тещенко М.М. подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову змінити шляхом виключення з мотивувальної частини постанови вказівки на те, що ОСОБА_1 є водієм, та виключення з резолютивної частини постанови посилання на позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на строк 1 рік.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення ОСОБА_1 ПДР, які слугували б підставою для зупинки ТЗ під його керуванням. Разом з тим, ОСОБА_1 не притягнуто до відповідальності за ст.122 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_1 не є водієм в розумінні п.1.10 ПДР, оскільки транспортний засіб (електровелосипед) має потужність 0,6 кВт, не підлягає державній реєстрації у відповідних органах, та не потребує наявності у особи, яка ним керує, посвідчення водія.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу по адміністративне правопорушення від 08 вересня 2025 року убачається, що 08 вересня 2025 року близько 18 год. 35 хв. по автодорозі Коростки – Липне Житомирського району гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом – моторолер «Crosser» без номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, не чітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); рапорті поліцейського СРПП відділення поліції №1 Житомирського РУП №1 старшого сержанта поліції В.В. Яхимовича від 08.09.2025 з якого вбачається, що під час патрулювання близько 18 год 35 хв було помічено та в подальшому зупинено моторолер марки «Crosser» під керуванням ОСОБА_1 , який рухався поза населеним пунктом, не ввімкнув світло фар та не користувався світловими покажчиками поворотів. Під час перевірки документів та у спілкуванні з ОСОБА_1 , в останнього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіряного покриву обличчя, не чітка мова. Після чого ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі в установленому законом порядку, на що останній відмовився, пояснивши при цьому що нещодавно вживав алкогольні напої, а саме пиво. Відносно ОСОБА_2 складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП та відсторонено від подальшого керування (а.с.3); наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення ОСОБА_1 ПДР, які слугували б підставою для зупинки ТЗ під його керуванням, не заслуговують на увагу, оскільки зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст.35 Закону України «Про національну поліцію». 
Так, відповідно до ч.1 ст.35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.
З наявних в матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції убачається, що працівники поліції зупинили транспортний засіб «Crosser» БН під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР, а саме – не ввімкнув світло фар поза населеним пунктом, вказане також підтверджується рапортом поліцейського СРПП відділення поліції №1 Житомирського РУП №1 старшого сержанта поліції В.В.Яхимовича від 08.09.2025.
Отже, працівниками поліції виконана вимога ч.3 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» та роз`яснена причина зупинки зазначена в ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію».
Наведені норми свідчать про наявність правових підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу на підставі ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», а те що уповноважені особи не склали постанову про накладення адміністративного стягнення за вказане порушення не знаходяться у причинному зв`язку з подальшими діями ОСОБА_1 , які регламентуються нормами п.2.5 ПДР, а тому апеляційні доводи в цій частині не знайшли свого підтвердження.
Щодо доводів відносно того, що ОСОБА_1 не є водієм розумінні п.1.10 ПДР України, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з приписами пункту 1.10 ПДР України визначено терміни, що наведені у цих Правилах, зокрема, транспортний засіб — пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб — транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини та механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Так, транспортні засоби поділяються на механічні та немеханічні. До механічних транспортних засобів відносяться ті, що приводяться в рух за допомогою двигуна або електродвигуна потужністю понад 3 кВт (приблизно 4 к.с.).
Ч.1 ст.130 встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, ч.1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення, зокрема склад об`єктивної сторони полягає в керуванні особи саме транспортним засобом, а не виключно механічним транспортним засобом.
При цьому, норма ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Отже, вказаний вище транспортний засіб віднесено до транспортних засобів, а тому особи, які керують ними з порушенням ПДР України підпадають під ознаки правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з технічними характеристиками електровелосипеду Grosser, долучених до матеріалів справи, вказаний електровелосипед обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух не лише за допомогою педалей, але й за допомогою двигуна, його електродвигун має потужність 600 Вт, швидкість до 50 км/год (а.с.31-32).
Відтак, електровелосипед, яким керував ОСОБА_1 08.09.2025 о 18:35 по автодорозі Коростки – Липне Житомирського району, є легким персональним електричним транспортним засобом, який відноситься до категорії транспортних засобів.
Отже, оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме електровелосипедом Grosser, то він зобов`язаний був керуватись Правилами дорожнього руху України, зокрема неухильно виконувати вимоги п.2.5 ПДР.
І хоча, отримання посвідчення водія з метою керування електричним велосипедом не передбачене, однак враховуючи те, що диспозиція ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші, то електровелосипед, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.
Зазначені доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і суд надав їм правильну, повну та неупереджену оцінку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Судом першої інстанції адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною, а тому доводи стосовно призначеного адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки санкція статті 130 ч.1 КУпАП є безальтернативною та закон не передбачає можливості не призначати такий вид адміністративного стягнення.
З доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є водієм в розумінні п.1.10 ПДР, оскільки транспортний засіб (електровелосипед) не підлягає державній реєстрації у відповідних органах та не потребує наявності у особи, яка ним керує, посвідчення водія, апеляційний суду не погоджується з огляду на таке.
Згідно з визначенням термінів у п.1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
Відповідно до Віденської конвенції про дорожній рух 1968 року (ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74) водій — це будь-яка особа, яка керує транспортним засобом (автомобілем, велосипедом тощо), веде по дорозі тварин (стада, упряжних, в`ючних або верхових) чи пасе їх. 
Згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» 29 червня 2004 року № 1906-IV чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
З урахуванням пріоритетності норм міжнародних договорів над нормами національного законодавства та відсутності у Віденській конвенції вимоги до особи мати посвідчення для того, щоб визнаватися водієм, суд приходить до переконання про можливість застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами до осіб, які фактично керували такими транспортними засобами, незалежно від наявності у них посвідчення водія певної категорії. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, відсутні підстави для зміни чи скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 ..
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Тещенка Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любарського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Скітневська