ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 грудня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 363/714/24
провадження № 61-5013св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,  Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Вишгородська державна нотаріальна контора, Вишгородська міська рада Київської області, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тільного Анатолія Олексійовича на постанову Київського апеляційного суду                 від 19 березня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Вишгородська державна нотаріальна контора (далі - Вишгородська ДНК), Вишгородська міська рада Київської області (далі - Вишгородська міська рада),                 про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
 
Позовну заяву  ОСОБА_1 мотивувала тим, що її чоловік - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прийняли спадщину за законом після батька -         ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06 грудня 2005 року вони оформили свідоцтва про право на спадщину після смерті їх батька, відповідно до яких житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належить їм по 1/2 частини кожному.
 
Посилаючись на матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , складеного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 (далі - ФОП « ОСОБА_7 ), фотознімки будинку та зведений план земельної ділянки, позивач уважала, що за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка загальною площею 0,1438 га.
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , після смерті якого вона як дружина померлого прийняла спадщину шляхом постійного проживання, про що 13 серпня 2021 року подала відповідну заяву до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області.
13 серпня 2021 року на підставі її заяви та заяви доньки ОСОБА_3 , державний нотаріус до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 завів спадкову справу.
 
Указувала, що 31 січня 2022 року постановою державного нотаріуса їй та дітям: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку на АДРЕСА_1 , оскільки згідно з довідкою Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації»                від 28 грудня 2021 року житловий будинок, зазначений за планом літ. «А», знесено (знищено), а право власності за спадкодавцем на житловий будинок літ. «Є»,                           не зареєстровано. Крім того, відсутні відомості про реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки в Книгах записів реєстрації державних актів. Отже, без надання всіх без винятку документів щодо зазначеного майна, нотаріус               не мав права видавати свідоцтво про право на спадщину.
 
Згодом позивач довідалася, що рішенням Вишгородської міської ради від 17 жовтня 2016 року № 17/67 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221810100:01:269:6003, а також земельну ділянку площею 0,0378 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221810100:01:269:6002.
 
Стверджувала, що після смерті ОСОБА_4 вона прийняла спадщину та замінила особу померлого чоловіка у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, однак приймаючи рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , Вишгородська міська рада              не врахувала, що ОСОБА_2 не є єдиним спадкоємцем майна після померлого               ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Уважала, що ОСОБА_2 , приватизувавши одноособово земельну ділянку площею 0,0378 га, для ведення особистого селянського господарства, порушила її права як спадкоємця ОСОБА_4 на користування, володіння земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства.
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада        2023 року у справі № 363/932/22, яке набрало законної сили, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:269:6003, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
 
ОСОБА_1 просила суд скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0378 га з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002, для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису відомостей про речове право: 18206382                 від 16 грудня 2016 року.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції 
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня             2024 року, ухваленим у складі судді Баличевої М. Б., позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002, площею 0,0378 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису відомостей про речове право: 18206382 від 16 грудня 2016 року.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816,80 грн.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі зведеним планом земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за адресою:                            АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка загальною площею 0,1438 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221810100:01:269:6003, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,0378 з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002, для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_2 одноособово приватизувала земельну ділянку площею 0,0378 га, для ведення особистого селянського господарства, чим порушила право ОСОБА_1 на користування 1/2 частини зазначеної земельної ділянки та право на її приватизацію. Отже, встановлено порушене право позивача, яке підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації права власності за відповідачем.
 
Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області                      від 03 жовтня 2024 року, ухваленим у складі судді Баличевої М. Б., заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Тільного А.О. задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Вишгородська ДНК, Вишгородська міська рада, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на незалежну оцінку, експертної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 2 000,00 грн, та витрати за надання правничої допомоги у сумі 8 000,00 грн, а всього 10 000,00 грн.
В іншій частині відмовлено.
 
Частково задовольняючи заяву про розподіл судових витрат, суд першої інстанції дослідив та оцінив надані сторонами докази у їх сукупності, зважив на фінансовий стан обох сторін, уважав, що розмір судових витрат у сумі 62 000,00 грн                                        є необґрунтованим, не відповідає наданому адвокатом обсягу послуг та складності справи, а надані згідно з актом виконаних робіт хоч і є детально прописаними, однак не відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року задоволено.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року задоволено частково.
 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області 
від 03 жовтня 2024 року скасовано та прийнято нову постанову.
 
Відмовлено ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 , треті особи: 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Вишгородська ДНК, Вишгородська міська рада, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 816,80 грн.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції не врахував цільове призначення спірної земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, і що жодних доказів розташування на ній будівель чи інших споруд, які входили до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 , а також доказів виділення земельної ділянки в установленому законом порядку для обслуговування будинку, позивач суду першої інстанції не надала.
 
Житловий будинок, в якому проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,                                   не завершений будівництвом та не прийнятий в експлуатацію, розташований не на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002, для ведення особистого селянського господарства, а на земельній ділянці площею         0,1 га з кадастровим номером 3221810100:01:269:6003, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що встановлено рішенням Вишгородського районного суду Київської області                     від 29 листопада 2023 року у справі № 363/932/22, яке набрало законної сили. 
 
Тому суд апеляційної інстанції вважав передчасними та помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідач, одноособово приватизувавши земельну ділянку площею 0,0378 га, для ведення особистого селянського господарства, порушила право позивача на користування 1/2 частини зазначеної земельної ділянки та право на її приватизацію.
 
Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що за наслідками апеляційного перегляду скасовано рішення суду першої інстанції і в позові відмовлено. Судові витрати, понесені позивачем, зокрема витрати на правову допомогу та експертну оцінку земельної ділянки, не підлягають стягненню з відповідача, мають бути покладені на позивача.
 
Короткий зміст касаційної скарги 
 
У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тільний А. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду            від 19 березня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
У травні 2025 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду пояснення, в яких просив касаційну скаргу задовольнити, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, залишити в силі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року.
Пояснення ОСОБА_4 слід залишити без розгляду, оскільки вони                                         не відповідають вимогам частини третьої статті 397 ЦПК України.
 
У травні 2025 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду пояснення, в яких просила касаційну скаргу задовольнити, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, залишити в силі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року.
Пояснення ОСОБА_5 слід залишити без розгляду, оскільки вони                     не відповідають вимогам частини третьої статті 397 ЦПК України.
 
У червні 2025 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду пояснення, в яких просила касаційну скаргу задовольнити, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року, залишити в силі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2024 року.
Пояснення ОСОБА_3 слід залишити без розгляду, оскільки вони                          не відповідають вимогам частини третьої статті 397 ЦПК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
24 квітня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тільного А. О. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.
 
06 травня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження             у справі, витребувано її матеріали із Вишгородського районного суду Київської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.
 
У травні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
На підставі розпорядження заступника керівника Верховного Суду та у зв`язку з відставкою судді Гулька Б. І., 05 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу  
 
Касаційна скаргамотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 12-115гс19), від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс19), у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20), від 10 червня 2022 року (провадження № 61-14957св21) та у постанові Верховного Суду України                             № 6-375цс15.
 
Суд апеляційної інстанції не врахував, що у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, замінюють його особу у всіх правовідносинах. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належить спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Суд апеляційної інстанції безпідставно поновив позивачу строк на апеляційне оскарження. Безпідставно прийняв до уваги доводи позивача про те, що з повним тексом судового рішення вона ознайомилося з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 05 жовтня 2024 року. Не врахував, що представник позивача був присутній на оголошенні вступної та резолютивної частини рішення.      
 
Крім того, апеляційну скаргу та її заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження підписувала не позивач. Апеляційна скарга містить можливі ознаки підробки, однак суд апеляційної інстанції залишив без задоволення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, не врахував, що сторона відповідача                   не заперечувала проти його задоволення. 
Суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 120 ЗК України, статті 355, 369, 370, 1218 ЦК України.
 
Заявник не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених у суді першої інстанції. 
 
Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 
 
ОСОБА_2 є сестрою ОСОБА_4 .
 
Треті особи у справі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_4 
 
ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 01 червня 1983 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , вибув зі смертю.
 
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 01 лютого 1986 року.
 
Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05 січня 2006 року встановлено, що ОСОБА_4 був власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 грудня 2005 року № 1-8986, виданого Вишгородською державною нотаріальною конторою.
 
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 грудня 2005 року № 1-8986, виданого ОСОБА_4 після смерті його батька ОСОБА_4 , померлого                ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Вишгородською селищною радою 28 вересня 1964 року за № 19 та зареєстрованого у Вишгородському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 3, номер запису № 303, та зареєстрованого в електронному реєстрі прав за реєстраційним № 10158145. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини житлового будинку видане ОСОБА_2 . 
 
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 грудня 2005 року № 1-8983, виданого ОСОБА_2 після смерті її батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Вишгородською селищною радою 28 вересня 1964 року за № 19, та зареєстрованого у Вишгородському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 3, номер запису № 303, та зареєстрованого в електронному реєстрі прав за реєстраційним № 10158145. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини житлового будинку видане ОСОБА_4 .
 
Постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області від 31 січня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 , третім особам: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у спадщині ОСОБА_4 , посилаючись на те, що без надання всіх без винятку документів стосовно зазначеного майна нотаріус не має права видавати свідоцтво про право на спадщину.
 
У постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій зазначено, що спадкоємці надали оригінали документів, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_10 , державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області 06 грудня 2005 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-8986 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий управлінням житлово-комунального господарства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» 05 січня 2006 року, номер витягу 9505229, де власником житлового будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 . Проте, КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» 28 грудня 2021 року за № 1762 надало довідку на нерухоме майно, в котрій вказано, що зазначений за планом літерою «А» житловий будинок знесено (знищено), а на житловий будинок, що зазначений за планом літерою «Є», не зареєстровано право власності на ім`я спадкодавця.
 
Також нотаріус направила запит до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про наявність зареєстрованих земельних ділянок на ім`я спадкодавця та 18 серпня 2021 року за вих. № 8/10/86-21 отримала відповідь, що записи про реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки в Книгах записів реєстрації державних актів відсутні.
 
14 вересня 2023 року депутатом Вишгородської міської ради складено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , підписаний двома свідками, згідно з яким ОСОБА_1 проживає за адресою:                                АДРЕСА_1 в недобудованому будинку, який перебудовує після пожежі в 2006 році. Будинок перебудовував чоловік ОСОБА_4 , який помер            у 2010 році, що підтверджують сусіди.
 
Рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 17 жовтня 2016 року № 17/67 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у АДРЕСА_1 (кадастровий номер 3221810100:01:269:6003). 
Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0378 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 3221810100:01:269:6002).
 
Із копії зведеного кадастрового плану, складеного інженером-землевпорядником ОСОБА_7 , встановлено, на кадастровому плані позначено земельну ділянку загальною площею 0,1428 га, яка перебуває у фактичному користуванні         ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
 
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0378 га, перебуває у власності ОСОБА_2 , право власності зареєстроване 26 серпня 2016 року на підставі проекта землеустрою щодо відведення земельних ділянок, складеного ФОП ОСОБА_7 . 
 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 травня 2023 року, встановлено, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:269:6003 зареєстроване за ОСОБА_2 16 грудня 2016 року на підставі витягу з Державного земельного кадастру, серія та номер                                      НВ-3207140412016, видавник: Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області, рішення органу місцевого самоврядування, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок                                 у власність, серія та номер 17/67, виданий 17 жовтня 2016 року, видавник Вишгородська міська рада.
 
Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002 зареєстроване за ОСОБА_2 16 грудня 2016 року на підставі витягу з Державного земельного кадастру, серія та номер                                      НВ-3207140412016, видавник: Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області, рішення органу місцевого самоврядування, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок                          у власність, серія та номер 17/67, виданий 17 жовтня 2016 року, видавник Вишгородська міська рада.
 
Із листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області         від 02 лютого 2024 року, наданого на адвокатський запит, встановлено, що за інформацією відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки, відсутня документація із землеустрою про земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002.
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада         2023 року у справі № 363/932/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області, Вишгородська районна державна адміністрація Київської області про скасування права власності, скасування свідоцтва про право власності, позов задоволено частково.
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:269:6003, площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису відомостей про речове право 18207225 від 16 грудня 2016 року. 
У задоволенні решти вимог відмовлено. 
Рішення набрало  законної сили.
 
Із рішення встановлено, що під незавершеним будівництвом будинком на                     АДРЕСА_1 , який не введено                       в експлуатацію, у фактичному користуванні сторін перебуває земельна ділянка                      з кадастровим номером 3221810100:01:269:6003, площею 0,1 га, в одній частині житлового будинку проживає ОСОБА_2 , а в іншій - члени сім`ї ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Тільного А. О.                                не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних                 у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,                   а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
 
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
 
Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
 
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України.
 
Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення частина перша статті 1225 ЦК України).
 
Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники будинку, споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. Ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Така практика Верховного Суду є усталеною (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 921/158/18 (провадження № 12-28гс19)).
 
У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14 зроблено висновок, що правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням частини четвертої статті 82 ЦПК України, встановив:
 
- земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002, для ведення особистого селянського господарства не перейшла у спадщину спадкодавцю ОСОБА_4 , оскільки його батько, спадкодавець ОСОБА_4 , за життя                     не набув права власності на земельну ділянку;
 
- до передачі земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002 ОСОБА_2 , розпорядником земельної ділянки була Вишгородська міська рада;
 
- житловий будинок, в якому проживає сім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,                         не завершений будівництвом та не прийнятий в експлуатацію, розташований на земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером 3221810100:01:269:6003, цільове призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
 
Суд апеляційної інстанції, надавши оцінку зібраним доказам, установив, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002 має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, не містить будівель чи інших споруд, які входять до спадкової маси після смерті                        ОСОБА_4 , не виділялася у встановленому законом порядку для обслуговування будинку.
 
Отже, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з тих підстав, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що є її процесуальним обов`язком у силу вимог статей 12, 81 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження, колегія суддів спростовує, оскільки відповідачка на оголошенні рішення суду першої інстанції не була присутня, доказів вручення вступної та резолютивної частини рішення її представнику - адвокату Шумському І. С., який був присутній в залі судового засідання, матеріали справи                       не містять. Копія рішення від 25 вересня 2014 року у справі № 363/714/24 Вишгородським районним судом Київської області направлена відповідачці та її представнику 14 жовтня 2014 року поштою (том 2, а.с.164).
 
На заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що апеляційна скарга містить ознаки підробки підпису, а суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки це клопотання вирішено судом апеляційної інстанції у судовому засіданні. Незгода із судовим рішенням не є підставою для його скасування. Крім того, представник ОСОБА_2 - адвокат Дахно І. М. у судовому засіданні підтвердив, що апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження підписувала саме відповідач ОСОБА_2 .
 
При вирішенні спору суд апеляційної інстанції правильно застосував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), у постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі 442/5033/16-ц (провадження                 № 61-40637св18) та від 21 жовтня 2021 року у справі № 137/731/17 (провадження № 61-10528св21).
 
Висновки у справах, на які міститься посилання у касаційній скарзі і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи, з урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві та дотриманням розумного балансу інтересів сторін.
 
Суд апеляційної інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.
 
Доводи касаційної скарги щодо незгоди з постановою суду апеляційної інстанції у частині скасуванням додаткового рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання про судові витрати, колегія суддів уважає неспроможними, оскільки рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов ОСОБА_11 ,  обґрунтовано скасовано судом апеляційної інстанції.
 
Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником                             у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат                                 не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тільного Анатолія Олексійовича залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року залишити                     без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               Г. В. Коломієць

 
                                                                                                        Р. А. Лідовець

 
                                                                                                        Д. Д. Луспеник