Справа № 706/71/26
1-кп/706/83/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі :
головуючої судді – ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченої – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
потерпілого – ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025250320001472 від 25.10.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Гребінки Васильківського району Київської області, громадянки України, без освіти, незаміжньої, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 24.10.2025 близько 21 години 30 хвилин, знаходячись на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем проживання своєї сестри - ОСОБА_7 , у ході конфлікту зі своїм знайомим - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, узявши до рук штикову лопату, умисно нанесла її металевою частиною ОСОБА_6 близько двох ударів по голові, у результаті чого спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді багатоуламкового вдавленого імпресивного проникаючого перелому тім`яної кістки зліва з продовженням лінії перелому на ліву скроневу кістку та основу черепа, епідуральну гематому тім`яної ділянки, пневмоцефалію, забій головного мозку середнього ступеня, забій та забійні рани м`яких тканин голови, які відповідно до висновку експерта № 05-7-01/627 від 21.11.2025 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, внаслідок чого він упав на землю, та, у подальшому, узявши до рук дерев`яну палицю, нанесла нею декілька ударів по тулубу ОСОБА_6 , у результаті чого спричинила останньому переломи 4, 5, 6, 8, 9, 10 ребер справа, які відповідно до того ж висновку експерта відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Також вона, 24.10.2025 після умисного заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що своїми протиправними діями поставила останнього у небезпечний для життя стан, за допомогою сторонніх осіб на дорожньому велосипеді перевезла ОСОБА_6 до узбіччя дороги по вулиці Садова села Христинівка Уманського району Черкаської області, завідомо знаючи та усвідомлюючи, що потерпілий позбавлений можливості самостійно вжити заходів для самозбереження, маючи змогу надати йому допомогу, залишила ОСОБА_6 в небезпечному для життя стані, не вжила можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликала карету швидкої медичної допомоги чи працівників Національної поліції. 
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України – як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №12025250320001472 від 25.10.2025 між начальником Христинівського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , за письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 , 19 січня 2026 року укладено угоду про визнання винуватості. Ініціатором угоди виступила обвинувачена, яка 19.01.2026 подала прокурору відповідну заяву. 
За змістом укладеної 19.01.2026 угоди обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, в обсязі сформульованого в обвинувальному акті обвинувачення, щиро розкаялася у вчиненому та зобов`язалася надати детальні правдиві показання щодо обставин інкримінованих злочинів, і підтвердити їх під час судового розгляду в разі допиту судом. 
Відповідно до угоди прокурор, обвинувачена ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинна остання понести: за ч. 1 ст. 121 КК України – у виді п`яти років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 135 КК України – у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим сторони угоди дійшли згоди щодо остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначила, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, а тому просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджене в ній покарання. Також, з метою вирішення судом при ухваленні вироку окремих питань, надала суду документи щодо відомостей, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 , щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, які судом досліджені і долучені до матеріалів судового провадження.
Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, визнала повністю, просила затвердити укладену з прокурором угоду про визнання винуватості від 19.01.2026, та зазначила, що розуміє незаконність своїх дій, визнає наведені в обвинувальному акті обставини вчинення нею кримінальних правопорушень, погоджується з кримінально – правовою кваліфікацією інкримінованих їй кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, усвідомлює небезпечність своєї протиправної поведінки, щиро розкаюється у скоєному. Підтвердила, що угода укладена нею добровільно, без впливу чи збігу будь-яких обставин, примус чи тиск під час її укладення до обвинуваченої не застосовувався.
Крім того, обвинувачена вказала, що розуміє надані їй частиною четвертою статті 474 КПК України права та наслідки укладення і затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні висловив думку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченій узгодженого сторонами угоди покарання. Одночасно просив суд при призначенні покарання визначити обвинуваченій ОСОБА_4 мінімальний іспитовий строк.
Потерпілий ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості та призначення ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком не заперечував. Підтвердив, що на стадії досудового розслідування ним надана прокурору згода на укладення такої угоди, її зміст відповідає його інтересам як потерпілої сторони. Будь – яких претензій, у тому числі матеріального характеру, до обвинуваченої він не має. 
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах розгляду питання про затвердження угоди, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-472 цього Кодексу.
Як слідує із ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Положеннями частини 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). 
За приписами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
З огляду на положення статті 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, є тяжким злочином, а кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 135 КК України – нетяжким злочином. Дані злочини не відносяться до категорії корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, на укладення угоди потерпілий ОСОБА_6 надав прокурору письмову згоду, а тому суд виснує про можливість укладення угоди про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні.
Перевіривши надану суду на затвердження угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку, що вона відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, оскільки містять необхідні реквізити, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згоду сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди, дату її укладення та підписи сторін.
При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.
При цьому, судом перевірено, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені їй судом права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених частиною 7 статті 474 КПК України, судом не встановлено.
Дослідивши угоду про визнання винуватості, укладену 19.01.2026 між начальником Христинівського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , за письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 , суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила інкриміновані їй злочини та кваліфікує дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 135 КК України.
Узгоджена сторонами міра покарання відповідає правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Загальною частиною КК України, ступеню тяжкості вчинених злочинів, обставинам справи та особі обвинуваченої.
При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 вчинила умисний тяжкий та нетяжкий злочини, раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не працює, не заміжня, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Як встановлено у підготовчому судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнала вину у інкримінованих їй злочинах, у вчиненому розкаялася та висловлювала жаль з приводу вчиненого, критично оцінила свої дії, зробила відповідні висновки, що в сукупності свідчить про усвідомлення обвинуваченою тяжкості наслідків вчинених злочинів та є підтвердженням її щирого каяття.
Активно сприяючи розкриттю злочинів, обвинувачена під час досудового розслідування надавала детальні показання щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, брала участь у слідчому експерименті, сприяла слідству у встановленні обставин, які входять до предмета доказування у справі, що підтвердили в судовому засіданні прокурор та сторона захисту. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На думку суду, узгоджене сторонами покарання окремо за кожен із злочинів та визначення остаточного покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідає положенням Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу винуватої, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин. Визначене сторонами покарання відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як нею самою, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК України визначаються виключно судом.
Ураховуючи те, що сторони угоди узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення обвинуваченої від його відбування з випробуванням, суд, будучи зобов`язаним прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди, визначає тривалість іспитового строку на власний розсуд.
При визначенні тривалості іспитового терміну суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченої до скоєного, яка вину у вчиненні злочинів визнала у повному обсязі та усвідомила протиправність своїх дій, розкаявся у вчиненому, активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в один рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує у порядку ст.100 КПК України.
Накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2025 арешт на майно підлягає скасуванню.
До обвинуваченої ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.12.2025 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 26.01.2026 включно.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням та встановленням іспитового строку, з урахуванням положень ч. 1 ст. 377 КПК України, суд вважає за необхідне скасувати обраний обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнити її з – під варти в залі судового засідання. 
З урахуванням вищевказаного, керуючись ст. 366 – 368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 січня 2026 року у кримінальному провадженні №12025250320001472 від 25.10.2025 між начальником Христинівського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , за письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, та призначити їй покарання:
- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки. 
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- черевики чоловічі та штани камуфляжні зі слідами речовини бурого кольору, сумку чорного кольору, військовий квиток на ім`я ОСОБА_6 , куртку камуфляжну, три кофти світлого кольору, штани спортивні зі слідами речовини бурого кольору – повернути потерпілому ОСОБА_6 ;
- телефон мобільний Redmi Note 50, жіночу жилетку чорного кольору – повернути обвинуваченій ОСОБА_4 ;
- велосипед дорожній марки Аіст –ММВЗ, власником якого є ОСОБА_8 , - повернути ОСОБА_8 ;
- лопату, футболку, палицю світлого кольору, палицю темного кольору, сокиру та металевий совок – знищити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2025 на футболку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору; сокиру; металеву штикову лопату з дерев`яним держаком з нашаруванням речовини бурого кольору на металевій частині; дерев`яну палицю світло коричневого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору; дерев`яну палицю темно коричнево-чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору; металевий совок; мобільний телефон Redmi Note 50; жіночу жилетку чорного кольору; велосипед сірого кольору марки АІСТ-ММВ3.
Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.
Звільнити ОСОБА_4 з – під варти в залі судового засідання негайно.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченою, захисником, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Христинівський районний суд Черкаської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку суду негайно після проголошення вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та потерпілому.

Суддя       ОСОБА_9