ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 січня 2026 року справа №200/6790/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.А., Казначеєва Е.Г.,
за участі секретаря судового засідання Бабіча Є.О.,
представника позивача Пономаренко О.В.,
представника відповідача Галіциної О.О.,
представника третьої особи Мелікової Т.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Покровської окружної прокуратури на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі № 200/6790/25 (головуючий суддя у І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом заступника керівника Покровської окружної прокуратури до Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, треті особи – Навчально-виховний комплекс “Петрівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів – дошкільний навчальний заклад” Селидівської міської ради Донецької області, відділ освіти Селидівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження № 117 від 23.05.2025, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Покровської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження № 117 від 23.05.2025 Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області. 
В обґрунтування підстави звернення зазначив, що інтереси держави у даних правовідносинах полягають у забезпеченні гарантованого Конституцією України права на здобуття освіти, яка є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави.
Відповідач, приймаючи оскаржуване розпорядження, порушив вимоги законодавства про освіту та процедуру прийняття таких рішень, що зумовило порушення конституційних прав мешканців громади та відповідно інтересів держави.
Оскільки відбулося поєднання органу, уповноваженого на здійснення повноважень у сфері освіти на території громади та на захист інтересів держави та який повинен бути позивачем у справі, та відповідача – Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, тому відсутній орган, який міг би бути позивачем у спорі.
Державний контроль за додержанням положень нормативних актів з питань захисту прав дітей з боку органів місцевого самоврядування на цей час не віднесений до компетенції жодного державного органу.
Враховуючи викладене, підставою для звернення прокурора до суду як позивача є те, що органом, який міг би бути позивачем у спорі, порушено вимоги законодавства та прийняте незаконне рішення, яке є предметом спору, тому цей орган є відповідачем у справі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року позов заступника керівника Покровської окружної прокуратури до Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання незаконним та скасувати розпорядження № 117 від 23.05.2025 залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 240 КАС України.
Не погодившись з ухвалою позивач – Покровська окружна прокуратура, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Підставою для звернення прокурора до суду як позивача є те, що органом, який міг би бути позивачем у спорі, порушено вимоги законодавства та прийнято незаконне рішення, яке є предметом спору, тому цей орган є відповідачем у справі та прокурором подається позов у зв`язку з відсутністю іншого органу, який повноважний заявити позов.
Крім того, суд першої інстанції надав оцінку порушенням інтересів держави саме через призму порушень прав конкретних громадян, але прокурором здійснюється захист інтересів та порушень прав на освіту не конкретних осіб, що є здобувачами освіти у вказаному закладі на теперішній час, а права на освіту взагалі, яке порушується прийняттям відповідачем рішення.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги.
Представники відповідача та третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечували.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Встановлені обставини справи.

Заступник керівника Покровської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження № 117 від 23.05.2025 Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області. 
В обґрунтування підстави звернення зазначив, що інтереси держави у даних правовідносинах полягають у забезпеченні гарантованого Конституцією України права на здобуття освіти, яка є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави.
Відповідач, приймаючи оскаржуване розпорядження, порушив вимоги законодавства про освіту та процедуру прийняття таких рішень, що зумовило порушення конституційних прав мешканців громади та, відповідно, інтересів держави.
Підставою для звернення прокурора до суду є те, що саме відповідачем, як органом, до компетенції якого відноситься захист інтересів держави у цьому спорі, порушено вимоги законодавства та прийнято незаконне рішення, яке є предметом спору.
Тому Селидівська МВА Покровського району Донецької області є відповідачем у справі та прокурором подається позов у зв`язку з відсутністю іншого органу, який повноважний заявити цей позов.
Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, виходив з того, що позовна заява подана заступником керівника Покровської окружної прокуратури без належного обґрунтування підстав для представництва інтересів держави, що суперечить вимогам чинного законодавства та усталеній судовій практиці.
Крім того, матеріали справи не містять доказів, що заступник керівника Покровської окружної прокуратури звертався до Селидівської міської військової адміністрації з повідомленням про намір подати позов, не надав можливості органу місцевого самоврядування відреагувати на стверджуване порушення, не запропонував альтернативні способи реагування.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частинами третьою та четвертою статті 53 КАС України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia), заява № 42454/02, § 35).
Аналіз вищезазначених положень законодавства свідчить, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. 
Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави. 
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 
2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. 
У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Як свідчать матеріали справи, прокурор звернувся до суду з позовом до Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання незаконним та скасування розпорядження № 117 від 23.05.2025.
Наголошував, що звернувся на захист інтересів держави в особі територіальної громади, вказував на порушення відповідачем законодавства про освіту та зазначав, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про повну загальну середню освіту» доступність повної загальної середньої освіти - сукупність умов, що сприяють задоволенню освітніх потреб осіб та забезпечують кожній особі можливість здобуття повної загальної середньої освіти відповідно до державних стандартів, у тому числі наявність достатньої кількості закладів освіти, що забезпечують безоплатне здобуття повної загальної середньої освіти, відсутність дискримінації за будь-якою ознакою чи обставиною, надання учням підтримки в освітньому процесі.
За приписами абзацу другого пункту 30 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради.
Згідно з частиною другою статті 66 Закону України «Про освіту» міські ради: відповідають за реалізацію державної політики у сфері освіти на відповідній території, забезпечення доступності дошкільної та повної загальної середньої освіти; засновують заклади освіти, а також реорганізовують, перепрофільовують (змінюють тип) та ліквідовують їх з урахуванням спеціальних законів.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про повну загальну середню освіту» рішення про утворення, реорганізацію, ліквідацію чи перепрофілювання (зміну типу) закладу загальної середньої освіти приймає засновник (засновники). 
В разі реорганізації чи ліквідації закладу загальної середньої освіти засновник зобов`язаний забезпечити учням можливість продовжити здобуття загальної середньої освіти на відповідному рівні освіти.
Реорганізація, зміна типу, ліквідація закладу загальної середньої освіти у сільській місцевості допускається лише після громадського обговорення проекту відповідного рішення засновника, який оприлюднюється не менше ніж за один рік до прийняття відповідного рішення.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада має право проводити громадські слухання - зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування.
В зв`язку із порушенням процедури під час ліквідації Петрівського НВК мешканці громади були позбавлені права на самовизначення та на освіту, оскільки вони не мали змоги брати участь у прийнятті рішення щодо ліквідації навчального закладу шляхом вираження своїх думок, що і є реальним порушенням охоронюваних законодавством інтересів. Фактично учням та батькам учнів, які навчались навчально-виховному комплексі «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області не надали право вибору чи переходити їм до іншого навчального закладу, чи залишатись на навчання в НВК «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад», оскільки вони були позбавлені права голосу та вибору, їх поставили перед фактом, що навчальний заклад ліквідовується та для продовження навчання вони повинні перевестись до інших навчальних закладів. 
З огляду на вищевикладене прокурор вважав, що розпорядження начальника Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області № 117 від 23.05.2025 «Про ліквідацію навчально-виховного комплексу «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів – дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області» прийняте без дотримання строків прийняття відповідного рішення, з порушенням встановленого законодавством порядку та процедури його прийняття, передбачених ч. 2 ст. 32 Закону України «Про повну загальну середню освіту» та п. 12 Порядку № 996, а тому порушує гарантоване ст. 53 Конституції України право на освіту, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним та скасуванню.
Зважаючи на те, що освіта, в тому числі загальна, є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави, порушення гарантованого ст. 53 Конституції України права на освіту беззаперечно свідчить про порушення інтересів держави, які охоплюють інтереси мешканців всієї територіальної громади.
Отже, в позові прокурор вказав на необхідність захисту як інтересів територіальної громади, так і публічного, суспільного інтересу як інтересу державного.
Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави. 
Крім того, прокурор оскаржив розпорядження начальника Селидівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області № 117 від 23.05.2025 «Про ліквідацію навчально-виховного комплексу «Петрівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів – дошкільний навчальний заклад» Селидівської міської ради Донецької області», саме тому визначивши останню відповідачем. 
За доводами прокурора, він звернувся як самостійний позивач, оскільки відсутній орган державної влади, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Селидівська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області є відповідачем, рішення якого оскаржується у зв`язку з недотриманням вимог законодавства про освіту, що унеможливлює звернення прокурора в інтересах цього органу за захистом порушених інтересів держави, адже цей орган сам їх і порушив.
Оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем, або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор.
Частини третя та четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто визначений частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, пункти 26, 27; від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, пункти 57, 58; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.18; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.18).
Отже, якщо прокурор звертається до суду з позовною заявою в інтересах держави, він зобов`язаний у позовній заяві вказати підставу для здійснення представництва інтересів, передбачену частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», та обґрунтувати її. У такому разі статусу позивача набуває або орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах (за наявності такого органу), або прокурор (у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду). Процесуальні наслідки відсутності, зокрема, обґрунтування підстави для звернення до суду прокурора визначені статтею 53 КАС України.
У пункті 38 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»; висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункти 77-83; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 8.8).
Поряд із цим таке процесуальне позиціонування прокурора не враховує, що згідно з обставинами справи не виключається, що уповноважений державою орган сам є учасником спірних відносин і порушником інтересів держави. У такому випадку визначення цього органу позивачем суперечило б принципу розумності. Отже, статусом позивача має наділятись прокурор, а уповноважений орган має бути відповідачем.
У разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.
Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.
При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.
Отже з метою реалізації конституційної функції представництва інтересів держави прокурор може звернутися з позовом в інтересах держави у разі порушення органом місцевого самоврядування або державним органом законодавства про освіту. З огляду на стверджуване порушення Селидівською міською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області інтересів держави прокурор правильно визначив її відповідачем у цій справі.
Аналогічні висновки викладені ВП ВС в постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (в подібних правовідносинах щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави до державного органу або органу місцевого самоврядування, який вчинив порушення).
Вищезазначене свідчить, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовна заява подана заступником керівника Покровської окружної прокуратури без належного обґрунтування підстав для представництва інтересів держави.
Оскільки Селидівською міською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області, на думку прокурора, порушено законодавства про освіту та цей орган визначений прокурором як відповідач, тому є безпідставним висновок суду першої інстанції, що заступник керівника Покровської окружної прокуратури повинен був спочатку звернутися до Селидівської міської військової адміністрації з повідомленням про намір подати позов та надати можливість відповідачу відреагувати на порушення.
Крім цього суд наголошує, що надання оцінки наявності / відсутності порушень законодавства про освіту з боку відповідача відбувається під час розгляду справи по суті, під час з`ясування обставин справи та дослідження доказів відповідно до норм статті 90, глави 3 КАС України.
Тому суд першої інстанції, висновуючи через аналіз наданих прокурором доказів, що закриття навчально-виховного комплексу “Петрівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів – дошкільний навчальний заклад” Селидівської міської ради Донецької області не порушує права дітей, - без розгляду справи по суті, також порушив норми процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Суд вважає, що суд першої інстанції, безпідставно дійшов висновку, що позовна заява заступника керівника Покровської окружної прокуратури не містить належного обґрунтування підстав для представництва інтересів держави, надав оцінку доказам у справі без розгляду справи по суті, чим порушив норми процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 294, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровської окружної прокуратури на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі № 200/6790/25 – задовольнити.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі № 200/6790/25 – скасувати.
Справу № 200/6790/25 направити для продовження розгляду до Донецького окружного адміністративного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення 19 січня 2026 року та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає касаційному оскарженню.
Повне судове рішення складено 19 січня 2026 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв