Справа № 727/10356/24 
Провадження № 2/727/763/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Смотрицького В.Г.
при секретарі Гончар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Войціховський Андрій Васильович про зміну черговості в спадкуванні, усуненні від права на спадкування, -

Встановив:

Короткий зміст позовної заяви та її доводи.
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну черговості в спадкуванні, усуненні від права на спадкування, посилаючись на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_4 . Протягом життя вони мали близькі родинні стосунки. Протягом останніх 7 років її брат проживав з цивільною жінкою ОСОБА_5 осені 2023 року її брат скаржився на погане самопочуття, проблеми з рівнем цукру в крові та підвищений тиск. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер від легеневої недостатності. Протягом його перебування в лікарні вона постійного його провідувала, купувала ліки, також допомагала його дружині ОСОБА_6 . Разом з нею вони організували та оплатили похоронну церемонію.
Зазначає, що після смерті брата звернулася до державного нотаріуса і дізналася, що спадкова справа вже відкрита у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Войціховського А.В. за заявою ОСОБА_2 . Вона також подала заяву про право на спадщину законом.
Спадщина після смерті ОСОБА_4 складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що від першого шлюбу з ОСОБА_7 її брат має біологічну доньку, ОСОБА_8 . Рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 16.10.1996 року її було дозволено удочерити ОСОБА_9 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.10.2006 року усиновлення ОСОБА_9 дитини ОСОБА_10 було скасовано, змінено актовий запис №2632 і змінено прізвище доньки з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».
Також зазначає, що про наявність рішення суду про скасування усиновлення вона дізналася, коли почала цікавитися на якій підставі біологічна донька претендує на право на спадщину, оскільки протягом життя стосунки ОСОБА_13 з колишньою дружиною і донькою майже не підтримували. Після госпіталізації її брата, вона повідомила про це його першу дружину. Під час відвідування лікарні остання разом із донькою цікавилися виключно прогнозами щодо тривалості життя пацієнта, будь-якої допомоги не надавали та участі в організації поховання не брали.
Також позивач звертає увагу на описову частину судового рішення про скасування усиновлення, в якій зазначено про нібито присутність її брата в судовому засіданні та твердження першої дружини про спільне проживання з ним і донькою однією сім`єю. Вважає ці відомості такими, що не відповідають дійсності та вводили суд в оману.
Маючи сумніви щодо обставин розгляду справи про скасування усиновлення та достовірності відомостей про участь її брата в судовому засіданні і надання ним згод чи визнання позовних вимог, вона звернулася із заявою про ознайомлення з матеріалами судової справи. Після отримання копії судового рішення з`ясувалося, що матеріали зазначеної справи були знищені. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до Чернівецької окружної прокуратури із заявою про можливе вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , які, на думку позивача, були спрямовані на незаконне заволодіння спадковим майном після смерті її брата.
Крім того, зазначає, що 04.03.2005 року її брат уклав другий шлюб з ОСОБА_14 , який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.07.2017 року. Подружжя фактично проживало разом, підтримувало сімейні стосунки та спільно відвідувало родичів, що, на думку позивача, спростовує твердження про проживання брата з першою дружиною однією сім`єю.
Вказує, що як рідна сестра спадкоємця, вона юридично є спадкоємцем другої черги. Крім того, враховуючи, що вона є пенсіонеркою і фізичною особою-підприємцем, яка має дохід, матеріально забезпечувала брата протягом його лікування і перебування в лікарні, вона підтримувала його протягом життя, давала поради в життєвих ситуаціях, займалася похоронами, тому має право бути спадкоємцем саме першої черги, натомість біологічна донька ОСОБА_2 має бути усунена від права на спадкування. Окрім цього, існують підстави вважати, що ОСОБА_15 разом з матір?ю вчинили шахрайські дій задля заволодіння спадковим майном, а це є прямою підставою усунення спадкоємця будь-якої черги від права на спадщину.
Зазначає, що згодом, ОСОБА_16 також звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Войціховського А., оскільки вона фактично прийняла спадщину і проживала зі спадкоємцем протягом останніх 7 років і тому просить включити її в коло спадкоємців після смерті її брата. Однак, вважає, що вона є спадкоємцем 4-ої черги в розумінні ст. 1264 ЦК України, не є особою, яка має право на обов?язкову частку у спадщині, а відповідно не може претендувати спадкове майно.
А тому, просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести її, ОСОБА_1 , в коло спадкоємців 1-ї черги після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рух справи в суді.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Петрунько І.А. про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Чернівецького нотаріального округу Войціховському Андрію Васильовичу вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину у спадковій справі №5/2024 до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.
22 січня 2025 року та 06 березня 2025 року ухвалами суду клопотання відповідача  ОСОБА_2 про витребування доказів по справі задоволено частково. Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості чи перетинали державний кордон України  ОСОБА_2 ,ОСОБА_4 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_16 та витребувано з ПрАТ "ВФ Україна" інформацію про вхідні та вихідні дзвінки і текстові повідомлення абонента мобільного зв?язку з абонентським номером НОМЕР_1 з абонентом з абонентським номером НОМЕР_2 у період часу з 01.07.2022 року по 08.02.2024 року, із зазначенням типу, дати, часу та тривалості розмов учасників з?єднань.
Ухвалою суду від 26 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у загальному позовному провадженні.
25 квітня 2025 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_17 про зупинення провадження у справі - відмовлено, 03 листопада 2025 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_18  про зупинення провадження у справі - відмовлено.
Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.
ВідповідачкоюОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Рендюк Л.І. подано відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що позовні вимоги про усунення її від спадкування є надуманими, безпідставними, недоведеними та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого цивільного законодавства.
Вказує, що позивачка не довела наявності жодної з обставин, передбачених законом, які могли б бути підставою для усунення відповідачки від права на спадкування після смерті її батька - ОСОБА_4 . Докази того, що спадкодавець тривалий час перебував у безпорадному стані, потребував допомоги відповідачки, від якої вона нібито ухилялася, а таку допомогу надавала позивачка, відсутні. Навпаки, спадкодавець до хвороби вів активний спосіб життя, самостійно забезпечував свої побутові потреби та не потребував стороннього догляду. Зазначає, що підтримувала з ним постійні та тісні родинні стосунки, регулярно спілкувалася, зустрічалася, проводила з ним час разом зі своїми дітьми. Після погіршення стану здоров`я батька вона відвідувала його в лікарні, придбавала необхідні медикаменти за рекомендаціями лікарів, а також фізично та матеріально брала участь у його похованні.
Твердження позивачки про нібито ухилення відповідачки від допомоги спадкодавцю, а також про виключну турботу з боку позивачки, є безпідставними та такими, що не підтверджені доказами. Крім того, спадкова справа була відкрита за заявою позивачки, а не відповідачки, що спростовує викладені у позові доводи щодо її поведінки.
Не відповідають дійсності й твердження позивачки про незаконність рішення суду від 04.10.2006 року та про відсутність належних стосунків між відповідачкою і спадкодавцем. Зазначає, що вона, будучи неповнолітньою, з власної ініціативи звернулася до суду з позовом про скасування усиновлення з метою відновлення родинних правовідносин з батьком, після чого між ними підтримувалися стабільні, близькі та доброзичливі стосунки незалежно від особистого життя спадкодавця.
Крім того, зазначає, що заявлена позивачкою вимога про зміну черговості спадкування не узгоджується з одночасно заявленою вимогою про усунення відповідачки від права на спадкування. Відповідачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. У разі її усунення - право на спадкування переходить до спадкоємців наступних черг, у зв`язку з чим відсутні будь-які правові підстави для зміни черговості спадкування. Зазначене свідчить про невизначеність позивачки щодо предмета та підстав позову, а також про заявлення альтернативних, взаємовиключних вимог на випадок відмови в задоволенні основної вимоги про усунення відповідачки від права на спадкування.
Вказує, що матеріальний стан  ОСОБА_4 не був скрутним, через що за життя він не потребував і у нікого не просив матеріальної допомоги, зокрема у неї, як доньки, на утриманні якої перебувають троє малолітніх дітей. За життя він також не потребував матеріальної допомоги від позивачки, яка є пенсіонеркою за віком, ніколи не надавала і не могла надавати йому жодного матеріального забезпечення. За час нетривалого перебування на стаціонарному лікуванні догляд за батьком фактично здійснювали медичні працівники, а медикаментозне лікування в основному проводилося за рахунок лікарні.
Твердження позивачки про нібито вчинення відповідачкою та її матір`ю шахрайських дій з метою заволодіння спадковим майном мають характер оціночних суджень і не мають правового значення для вирішення спору. Рішення суду про скасування усиновлення та відновлення правовідносин між відповідачкою і її батьком набрало законної сили ще вісімнадцять років тому та не стосується позивачки. Зазначає, що безпідставними є також заяви про вчинення відповідачкою злочинів у змові з працівниками суду.
Позивачкою було подано до суду відповідь на відзив, до якого долучено докази оплати похоронної церемонії  ОСОБА_4 та перерахування ОСОБА_19 грошових коштів на його рахунок, як за його життя, так і після смерті, погасивши заборгованість по його кредитній карті. Також вказує, що вони з чоловіком неодноразово купували для ОСОБА_4 побутову техніку.
Крім того, вона зазначає, що, будучи пенсіонеркою та фізичною особою-підприємцем, вона матеріально та морально підтримувала брата під час лікування, займалася організацією його поховання та фактично піклувалася про нього протягом життя, у зв`язку з чим вважає себе спадкоємцем першої черги. При цьому вона наполягає на усуненні біологічної доньки спадкодавця від права на спадкування, посилаючись на вчинення нею та її матір`ю шахрайських дій.
Також зазначається, що ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса, посилаючись на фактичне прийняття спадщини та спільне проживання зі спадкодавцем. Водночас позивачка вважає, що остання є спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України, не має права на обов`язкову частку у спадщині та не може претендувати на спадкове майно.
Позивачка та її представники у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. 
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просили відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.
Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні вказала, що 8 років жила з померлим ОСОБА_4 у «громадському» шлюбі аж до його смерті. В 2017 році він побачив своїх онуків, а вона познайомилась з ОСОБА_2 . Зазначила, що вони іноді спілкувались, не часто, крім того, він дававгроші ОСОБА_2 на проживання. У 2018 чи 2019 році вони перестали спілкуватись, аж до смерті мами в 2022 році. Після чого їхнє спілкування відновилось та тривало до смерті  ОСОБА_4 . Померлий сам заробляв собі на життя. ОСОБА_2 ходила до лікарні вранці і ввечері, провідувала  ОСОБА_4 , замовляла ліки, але оплачувала їх вона з грошей померлого. Наголосила на тому, що він не був у безпорадному стані. Крім того, він не звертався до ОСОБА_2 про допомогу.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила суду, що є кумою відповідачки  ОСОБА_2 і знає її з дитинства. ОСОБА_21 з батьком почали більше спілкуватись з 2022 року, він був здоровий та не потребував допомоги. Вказала, що відносини в них з батьком були хороші.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила суду, що є хресною мамою відповідачки  ОСОБА_2 . Померлий ОСОБА_4 був її кумом, вони спілкувались приблизно з 2002 року. Померлий з відповідачкою ОСОБА_21 , її мамою і братом приїжджали до неї в гості в Румунію, де вона жила. ОСОБА_23 не хворів, в 2022 - 2023 роках він приходив до неї за ОСОБА_21 і вони їхали додому разом. Також ОСОБА_23 не потребував допомоги. Крім цього, зазначає, що до смерті бачила його 2-3 рази за останній рік.
Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 09 лютого 2024 року (т.1, а.с. 19). 
Згідно з довідкою про причину смерті (до форми №106/о №147/99) від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер від легеневої недостатності (т.1, а.с. 17). 
Відповідно до посмертного епікризу ОСОБА_4 , він перебував на стаціонарному лікуванні з 30.01.2024 р. по 08.02.2024 р. Вважав себе хворим з 25.01.2024 р., коли відчув слабкість, задишку, малопродуктивний кашель, гіпертермію, пітливість (т.1, а.с. 99-100). 
Згідно з відповіддю Головного управління ПФУ в Чернівецькій області від 27.09.2024 року 2400-1706-8/39959, ОСОБА_4 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як одержувач пенсії за віком. Розмір нарахованої та виплаченої йому пенсії за період з 01.01.2023 по 29.02.2024 складав 43151,70 грн. Згідно бази даних одержувачів соціальних виплат, за період з 01.01.2023 по 28.02.2024 гр. ОСОБА_4 , була призначена субсидія на житлово-комунальні послуги у сумі 18619,91 грн., з них: виплачена сума - 16509,12 грн. та 2110,79 грн. - сума, яка підлягала виплаті. Допомога на поховання за померлого пенсіонера ОСОБА_4 була виплачена в лютому 2024 року в розмірі 6193,10 грн. (т.1, а.с. 106).
ОСОБА_24 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками у свідоцтві про народження серія НОМЕР_4 зазначено батька: ОСОБА_4 , мати: ОСОБА_7 (т.1, а.с. 83).
Рішенням Ленінського районного суду м. Чернівці від 16.10.1996 року ОСОБА_9 дозволено удочерити ОСОБА_24 (т.1, а.с. 238-239).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.06.2006 р. ОСОБА_9 позбавлено батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_25 (т.1, а.с. 90).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.10.2006
року усиновлення ОСОБА_9 дитини ОСОБА_26 було скасовано, змінено актовий запис №2632 і змінено прізвище з « ОСОБА_11 » на
« ОСОБА_12 », а по батькові « ОСОБА_27 » на « ОСОБА_23 », в графі батько зазначено « ОСОБА_4 » (т.1, а.с. 27-28).
Вищевказані відомості містяться також у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с. 234-237).
29 грудня 2004 року шлюб ОСОБА_4 з ОСОБА_28 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (т.1, а.с. 150).
Згідно з копією свідоцтва про шлюб, ОСОБА_29 та ОСОБА_24 зареєстрували шлюб 28 вересня 2011 року, прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_30 » (т.1, а.с. 84).
04.03.2005 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_14 , який було розірвано Шевченківським районним судом м. Чернівці від 28.07.2017 року (т.1, а.с. 26).
Відповідачкою ОСОБА_2 подано суду світлини, на яких зображено ОСОБА_24 в колі сім`ї ОСОБА_30 в 2002, 2006 та в 2017 роках (т.1, а.с. 226-232).
Витребуваною судом інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, в період з 01.07.2022 р. по 31.01.2024 р. (т.2, а.с. 8-10) підтверджено пояснення ОСОБА_2 , надані суду щодо багаторазового перетину державного кордону України ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вищезазначений період часу, що свідчить про їх взаємовідносини.
Відповідно до договору від 10.02.2024 р. між КП «Муніципальна ритуальна служба» та ОСОБА_1 , 10 лютого 2024 року було здійснено облаштування місця поховання, продаж ритуальних товарів для померлого ОСОБА_4 (т.1, а.с. 22-23) та відповідно до рахунку-замовлення-акту №729337 від 10.02.2024 р. останньою здійснено проплату за ряд ритуальних послуг (т.1, а.с. 143). Матеріали справи містять оплачену накладну №036/11 від 10.02.2024 р. на ім`я ОСОБА_2 на суму 26000 грн., зокрема за труну, хрест, подушку, винки, лампадку, надання транспортування послуг з людьми (т.1, а.с. 108). З виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 10.02.2024 р. здійснено проплату за трансакцією RYTUALNA SLUZHBA на суму 2881,26 грн. (т.1, а.с. 109-111).
Згідно з довідкою приватного нотаріуса Войціховського А.В. від 09.08.2024 р. №95/02-14, у провадженні приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Войціховського А.В. знаходиться спадкова справа №5/2024 року, заведена після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з якою спадкоємцями, які прийняли спадщину, є донька померлого, ОСОБА_2 , сестра померлого, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1, а.с. 25).
19.03.2024 року до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Войціховського А.В. звернулась ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини (т.1, а.с. 93). 
Спадщина після смерті ОСОБА_4 складається з житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 43-46).
Відповідно до витягу з ЄРДР від 31.07.2024 р. за заявою ОСОБА_1 внесено відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме про те, що у невстановлений час, але не пізніше 04.10.2006, ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , при подачі в Шевченківський районний суд м. Чернівці позовної заяви до ОСОБА_9 , де третіми особами на стороні позивачки були ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про скасування усиновлення, використала підроблені документи, які стали підставою для ухвалення Шевченківським районним судом м. Чернівці рішення від 04.10.2006 у цивільній справі №2-2594/2006, яким скасовано усиновлення ОСОБА_9 дитини ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та внесено відповідні зміни в актовий запис про народження за № 2632 від 14.10.1991 (т.1, а.с. 30).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Предметом позову у справі є вимоги позивачки про усунення від спадкування та зміну черговості права на спадкування шляхом внесення позивачки в коло спадкоємців 1-ї черги після смерті ОСОБА_4 .
Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина п`ята статті 1224 ЦК України).
У справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суд повинен встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19, від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц.
Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, провадження № 61-30357св18 (на яку посилаються заявники у касаційних скаргах), від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, провадження № 61-3197св19, від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17, провадження № 61-12894св20.
Позбавлення особи права на спадкування - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
У статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
На думку суду, у справі відсутні належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності надали змогу дійти висновку про те, що ОСОБА_4 через вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував саме у безпорадному стані.
Позивачкою на підтвердження своїх доводів до відповіді на відзив надано низку медичних документів, виданих КНП «Міська поліклініка № 2», цитологічне заключення №36/23 та результати медичних досліджень щодо ОСОБА_4 за період з 16.03.2023 по 20.12.2023 (т.1, а.с. 181-187). Водночас суд зазначає, що з наданих документів не вбачається відомостей про те, що ОСОБА_4 у вказаний період був у безпорадному стані, потребував постійного стороннього догляду, був позбавлений можливості усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними, або перебував у стані, який обмежував його цивільну дієздатність.
Як вбачається з матеріалів справи, самі по собі звернення спадкодавця до лікарів та проходження лікування не свідчать про те, що він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, перебуваючи у безпорадному стані. Відсутні також докази, що спадкодавець не міг самостійно забезпечувати умови свого проживання.
Записи в медичних документах, що наявні в матеріалах справи, не підтверджують перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані. Висновки судово-медичних експертів про наявність такого стану ОСОБА_4 , під час якого він був неспроможним самостійно забезпечувати свої потреби, а отже перебував у безпорадному стані, матеріали справи не містять.
Крім того, позивачкою не підтверджено матеріальне забезпечення спадкодавця протягом його лікування та перебування в лікарні належними та допустими доказами.
ОСОБА_1 не довела ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_4 , винної поведінки останньої, зокрема відмову від надання батькові допомоги і потребу спадкодавця у допомозі саме від ОСОБА_2 .
Встановивши, що ОСОБА_2 не вчиняла умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування.
Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі № 206/68/15-ц (провадження № 61-2254св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2018 року в справі № 441/509/16 (провадження № 61-27049св18)).
Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.
Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 753/16113/20 (провадження № 61-2552св23).
За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17 зроблено висновок по застосуванню частини 2 статті 1259 ЦК України і вказано, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 
Судом вже надано оцінку доводам сторін та дослідженим доказам щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , з яких встановлено, що спадкодавець не перебував у безпорадному стані, викликаному похилим віком, тяжкою хворобою чи каліцтвом та не потребував постійного стороннього догляду, а отже відсутня одна з обов`язкових умов для застосування частини 2 статті 1259 ЦК України.
Спадкодавець ОСОБА_4 , як особа пенсійного віку, щомісячно отримував пенсію за віком, крім того йому була призначена субсидія на житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповіддю Головного управління ПФУ в Чернівецькій області (т.1, а.с. 106).
Надані позивачкою докази на підтвердження того, що нею здійснювались покупки ліків для ОСОБА_4 та побутової техніки: товарні чеки (т.1, а.с. 137-141), податкова накладна (т.1, а.с. 160), чеки (т.1, а.с.173-180) суд не бере до уваги, оскільки вони не є належними та допустимими доказами, не містять відомостей про отримувача товарів, зокрема прізвища чи інших даних ОСОБА_4 , у зв`язку з чим не можуть бути враховані судом при вирішенні даного спору.
Виписка з карткового рахунку ОСОБА_19 , який не є стороною у даній справі, про рух коштів (т. 1, а.с. 152), а також платіжні інструкції (т. 1, а.с. 153-159) не підтверджують факту здійснення відповідних витрат саме позивачкою та їх безпосереднього зв`язку з обставинами, що підлягають доказуванню у цій справі.
Факт надання спадкодавцю матеріального забезпечення зі сторони позивача є не доведеним у зв`язку з наведеними вище висновками про неналежність та недопустимість товарних чеків, податкових накладних, платіжних інструкцій та виписки з карткового рахунку ОСОБА_19 .
Крім того, позивачка ОСОБА_1 не надала суду жодного належного та допустимого доказу про надання спадкодавцю нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріального забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири - систематично та протягом тривалого часу. Такі обставини не підтверджені також показами свідків. 
Доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що вона тривалий час опікувалася спадкодавцем та надавала йому допомогу не можуть бути достатньою обставиною для усунення відповідачки від права на спадкування за законом в розумінні частини п`ятої статті 1224 ЦК України, оскільки сам факт того, що позивачка здійснювала за ним догляд не є підставою для зміни черговості спадкування та усунення відповідача від спадкування. Також позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідачка мала можливість надати допомогу спадкодавцю, проте ухилилася від обов`язку щодо її надання і при цьому ухилення полягало в умисних діях чи бездіяльності відповідача, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто винної поведінки спадкоємця, що усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій та чи мала спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Крім того, долучений до позовної заяви витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та заяви ОСОБА_1 адресовані відповідним органам щодо вчинення кримінальних правопорушень не є належними та достатніми доказами, оскільки сам по собі факт звернення позивачкио правоохоронних органів не підтверджує вказаних обставин.
З огляду на викладене, ураховуючи, що позивачкою не доведено наявність сукупності юридичних фактів щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування положень ч.2 ст. 1259 ЦК України та задоволення вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, а саме внесення ОСОБА_1 в коло спадкоємців 1-ї черги після смерті ОСОБА_4 .
Щодо пред`явлення позову до відповідача ОСОБА_3 суд вважає за необхідне зазначити таке.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
За змістом частин першої, другої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2024 року в справі № 755/10537/21 вказано, що: «належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. При цьому, належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, неналежними сторонами у справі є ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Разом із тим, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін.
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункти 40, 41).
У даній справі позивачем заявлено позов до двох відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Однак, до відповідача ОСОБА_3 позивачем не заявлено жодної позовної вимоги.
В свою чергу, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві (див. постанову Верховного Суду 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18).
А тому у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 необхідно відмовити у зв`язку з його пред`явленням до неналежного відповідача.
Висновки за результатами судового розгляду. 
Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, щопозиція позивача є недоведеною належними та допустимими доказами на підтвердження обставин, встановлення яких необхідно для зміни судом черговості спадкування та усунення спадкоємця першої черги від права на спадкування у розумінні ст. 1224 ЦК України, оскільки доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 допомоги, здійснення нею витрат за власний рахунок на утримання та лікування ОСОБА_4 , факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання хворого батька відповідачкою, наявності можливостей для цього та свідомого невиконання ОСОБА_2 своїх обов`язків не надано, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог вважає за необхідне відмовити у повному обсязі.
Щодо судових витрат та заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Крім того, ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Петрунько І.А. постановлено забезпечити позов шляхом заборони приватному нотаріусу Чернівецького нотаріального округу Войціховському А.В. вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину у спадковій справі №5/2024 до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.
Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Згідно з ч.10 ст.158 ЦПК України, у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Зважаючи на те, що справу по суті розглянуто, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті вищевказаною ухвалою підлягають скасуванню після набрання рішенням по даній справі законної сили.
На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 11, 15, 16, 1217-1218, 1223, 1224, 1258, 1259 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 48, 50, 76-81, 82, 89, 141, 158, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Войціховський Андрій Васильович про зміну черговості в спадкуванні, усуненні від права на спадкування відмовити.
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 жовтня 2024 року, шляхом заборони приватному нотаріусу Чернівецького нотаріального округу Войціховському Андрію Васильовичу вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину у спадковій справі №5/2024 до набрання рішенням суду у цій справі законної сили - скасувати.
З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 23 січня 2026 року.
Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: