ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2026 р. 	Справа № 520/8370/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., повний текст складено 06.11.25 по справі № 520/8370/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Київської митниці   
про визнання протиправним та скасування рішення
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Київської митниці, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100000/2025/000046/2 від 29 березня 2025 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000238; судові витрати, у тому числі, витрат на правову допомогу, покласти на Відповідача. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Скасовано Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100000/2025/000046/2 від 29 березня 2025 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000238. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 3562 (три тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн. 32 коп. 
Київська митниця, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу , подала апеляційну скаргу , вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з порушенням норм процесуального і матеріального права, а саме: висновки суду не ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах адміністративної справи, судом не враховано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також не було надано належної оцінки доказам, які досліджувалися під час судового розгляду; суд надав необ`єктивну оцінку аргументам сторін, зокрема, не було враховано доводів митниці щодо відсутності у декларанта первинних документів, що підтверджують вартість транспортних витрат, передбачених пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статтями 53 та 58 Митного кодексу України, а також іншими нормативно-правовими актами. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладенні в апеляційній скарзі , просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу , вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, в своїй апеляційній скарзі Відповідач дублює підстави, які були зазначені ним в рішенні про коригування митної вартості, що оскаржувалося Позивачем. Проте, кожне з цих зауважень було повно та всебічно досліджено судом першої інстанції, про що і зазначено в судовому рішенні. Вважає , що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що Відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості за відсутністю обґрунтованих підстав вважати заявлені Позивачем відомості про митну вартість товарів неповними, недостовірними чи з розбіжностями, у зв`язку з чим під час здійснення митного контролю Відповідач діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Митного кодексу України. Під час розгляду справи в першій інстанції було детально розглянуто кожне із зауважень митного органу, яке він зазначив як підставу для коригування митної вартості, тому посилання Відповідача на неповне з`ясування обставин справи є безпідставним та необґрунтованим. Просить суд залишити апеляційну скаргу Київської митниці без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/8370/25 від 06.11.2025 - без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа .
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції , що відповідно до укладеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) зовнішньоекономічного контракту № SW24513 від 11.10.2024 р. з продавцем TIANJIN SAFEWAY SPORTS CO.,LTD на митну територію України надійшов, придбаний ФОП ОСОБА_2 товар – велосипеди з кульковими підшипниками: bicycle/велосипед 27.5" TRACKER – 196 сет (шт.); bicycle/велосипед 29" TRACKER - 295 сет (шт.); bicycle/велосипед 27.5" PACIFIC - 194 сет (шт.); bicycle/ велосипед 29" PACIFIC – 669 сет (шт.). Для зручності транспортування поставляються у розібраному стані. Торгівельна марка- CROSSBIKE. Виробник - TIANJIN SAFEWAY SPORTS CO., LTD. Країна виробництва - CN, Китай.
25.03.2025 року позивачем через декларанта подано електрону митну декларацію № 25UA100320010526U3 разом із відповідними супровідними документами, згідно яких митна вартість товару була визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
На підтвердження заявлених відомостей щодо митної вартості ввезеного товару, з вказаною митною декларацією ФОП ОСОБА_1 через митного брокера (ТОВ “НОВАБРОК”) подано наступні документи, а саме: - пакувальний лист (Packing list) № SW24513 від 05.12.2024 р.; -рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № SW24513 від 05.12.2024 р.; - коносамент (Bill of lading) № HLCUSZX2411DAJD6 від 15.12.2024 р.; - коносамент (Bill of lading) № S0124120119 від 15.12.2024 р.; - автотранспортна накладна (Road consignment note) № 8936 від 24.03.2025 р.; - автотранспортна накладна (Road consignment note) № 9064 від 24.03.2025 р.; - автотранспортна накладна (Road consignment note) № 9320 від 24.03.2025 р.; - сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № C24MA06E3EH50010 від 23.12.2024 р.; - банківський платіжний документ, що стосується товару (swift) від 03.01.2025 р.; - банківський платіжний документ, що стосується товару (swift) від 18.03.2025 р.; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № РФ-24652 від 21.03.2025 р.; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ “Клевер Тім”) № 210325/01 від 21.03.2025 р.; -документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ “Клевер Тім”) № 210325/02 від 21.03.2025 р.; -документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ “Клевер Тім”) № 210325/03 від 21.03.2025 р.; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № SW24513 від 11.10.2024 р.; - договір про надання послуг митного брокера № МБ019/01 від 04.12.2023 р.; - договір (контракт) про перевезення (ТЕО з ТОВ “Клевер Тім”) № 0212/24/04 від 02.12.2024 р.; - заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, які декларуються не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю б/н від 24.03.2025 р.; - інші некласифіковані документи (Заявка на міжнародне експедирування вантажів від експедитора ТОВ “Клевер Тім”) № 25167/5 від 04.12.2024 р.; - інші некласифіковані документи (Разова перепустка) № 116943 від 25.03.2025 р.; - інші некласифіковані документи (Разова перепустка) № 116944 від 25.03.2025 р.; -інші некласифіковані документи (Разова перепустка) № 116945 від 25.03.2025 р.; - копія митної декларації країни відправлення № 020220240001208980 від 11.12.2024 р.
За результатами розгляду поданих документів відповідач електронним повідомленням від 28.03.2025 р. о 18:16:40 до документа № 25UA100320010526U3 повідомив декларанта, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності стосовно відомостей щодо включення числових значень складових митної вартості щодо ціни товару, з огляду на які, відповідачем було висунуто вимогу про надання додаткових документів.
У відповідь на вищезазначене повідомлення відповідача, позивачем електронними повідомленнями від 28.03.2025 р. о 17:38:29 та о 17:38:40 до документа № 25UA100320010526U3 додатково до митниці на забезпечення митного оформлення надано: -прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 11.11.2024 р.; - переклад копія № 020220240001208980.
Також позивач листом від 28.03.2025 просив митний орган припинити десятиденний термін, встановлений ч. 3 ст. 53 Кодексу у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 255 Митного кодексу України та провести митне оформлення ВМД № 25UA100320010526U3 від 28.03.2025 на підставі наданих документів.
29.03.2025 р. митний орган відмовив позивачу в митному оформленні (випуску) товарів за заявленою декларантом митною вартістю одночасно направивши засобами електронного зв`язку: Повідомлення до документа МД № 25UA100320010526U3, із назвою “Повідомлення від митниці декларанту” та Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2025/000046/2 від 29.03.2025 р., зміст якого повністю дублює вищезазначене повідомлення митного органу, з посиланням на те, що джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно з джерелом інформації: товар № 1 – 83,03 дол. США за одиницю (МД від 27.08.2024 № UA500580/2024/001852). Таким чином, митна вартість визначена із застосуванням резервного методу, що ґрунтується на раніше визначених митних вартостях із використанням методів, викладених у ст.ст. 58 - 63 Кодексу, при цьому, обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідає цілям і положенням ст. 64 Кодексу.
29.03.2025 р. відповідачем оформлено та направлено позивачу через декларанта картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000238 відповідно до положень пункту 1 статті 256, частини 6 статті 54 Митного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 “Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій”, наказу Міністерства Фінансів України від 30.05.2012 № 651 “Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа” та з причин винесення відповідно до положень ст. 55 МКУ Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2025/000046/2 від 29.03.2025 р.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані позивачем рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100000/2025/000046/2 від 29 березня 2025 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000238 є такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки позивачем до митного оформлення надано всі необхідні документи, які підтверджують правомірність та обґрунтованість застосування ним першого методу визначення митної вартості товару.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до частині 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Згідно з ч. ч. 4, 5, п. 5 ст.10 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).
Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеного в даній нормі.
Відповідно до частин першої - третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з частинами шостою та сьомою вказаної статті МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Положеннями частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
За приписами частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови від 19 лютого 2019 року у справі № 804/1316/16, від 12 березня 2019 року у справі № 826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі № 540/2605/18, від 06 травня 2020 року у справі № 140/1713/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі № 804/14964/15) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти подальших дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, які передбачені статтею 53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість (постанова Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі № 480/4423/18).
Отже, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Аналогічне правозастосування викладене у постанові Верховного суду від 08 серпня 2025 року у справі № 460/164/24.
Колегія суддів зазначає, що можливість надання декларантом додаткових документів на підтвердження правомірності визначення митної вартості товарів за першим методом прямо залежить від чіткого визначення Митницею конкретних обставин, які викликали у неї сумніви у достовірності задекларованої митної вартості, а тому недотримання цих умов свідчить про порушення ним критеріїв правомірності рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, які закріплені у частині другій статті 2 КАС України.
Аналогічне правозастосування викладене у постановах від 25 лютого 2020 року у справі № 260/718/19, від 08 лютого 2020 року у справі № 825/648/17 та ін.
Колегія суддів зазначає, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 815/5791/17.
З матеріалів справи встановлено , що між позивачем - ФОП ОСОБА_1 та продавцем TIANJIN SAFEWAY SPORTS CO.,LTD укладено зовнішньоекономічний контракт № SW24513 від 11.10.2024 р. на поставку велосипедів, згідно узгодженого та підписаного Сторонами інвойсу, який є невід`ємною частиною даного контракту (п.п. 1.1., 1.2. Контракту). 
Умови постачання визначаються FOB TIANJIN згідно з правилами Інкотермс 2010, якщо інше не обумовлено сторонами в інвойсі на конкретну партію товару. Відправлення товару до місця призначення здійснюється відправником, за його рахунок та входить до ціни Товару (п.п. 3.3. Контракту). 
Ціна одиниці та загальна сума Товару вказується в інвойсі у доларах США (п.п. 2.1. Контракту). 
Згідно інвойсу № SW24513 від 05.12.2024 р., який є невід`ємною частиною даного контракту, Позивачу було поставлено товар за переліком, на загальну суму 63 176,61 доларів США. 
Умови оплати за товар визначені згідно п.п. 2.3. Контракту № SW24513 від 11.10.2024 р., шляхом безготівкового банківського переказу Покупця в доларах США на користь Продавця по платіжним реквізитам. 
Відповідно до п.п. 3.1. Контракту № SW24513 від 11.10.2024 р., Покупець здійснює оплату продукції, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця у доларах США, якщо інше не обумовлено сторонами в інвойсі на конкретну партію товару, у такому порядку:
- умови оплати обговорюються в кожному інвойсі окремо.
- термін поставки товару на територію України протягом 90 (дев`яноста) банківських днів з дня виписки інвойсу. 
При оплаті за Товар Покупець зобов`язаний вказати в платіжному документі номер і дату Договору або інвойсу. 
Згідно інвойсу № SW24517 від 27.11.2024 р., який є невід`ємною частиною даного контракту, вид оплати – відстрочка платежу: 39 000 доларів США до прибуття товару до місця призначення та 24 176,61 доларів США через 10 днів після прибуття товару до порту Чорноморськ. 
З метою митного оформлення зазначених придбаних товарів та випуску їх у вільний обіг та у відповідності до ч. 2 статті 53 МК України, позивачем 25.03.2025 р. через декларанта подано електрону митну декларацію № 25UA100320010526U3, разом із відповідними супровідними документами, а саме: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості - подано та не заперечується відповідачем у картці відмови; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності - подано та не заперечується відповідачем у картці відмови; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) - подано та не заперечується відповідачем у картці відмови; 
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару - згідно до умов контракту Сторони погодили, що умови оплати обговорюються в кожному інвойсі окремо; інвойсом передбачено відстрочку платежу, а саме: 39 000 доларів США до прибуття товару до місця призначення та 24 176,61 доларів США через 10 днів після прибуття товару до порту Чорноморськ; на момент декларування було здійснено повну оплату за товар у зв`язку з чим подано Swift від 03.01.2025 р. та від 18.03.2025 р., що не заперечується відповідачем у картці відмови.; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару подано інвойс, пакувальний лист, сертифікат про походження товару та не заперечується відповідачем у картці відмови; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів – було подано коносаменти, міжнародні автотранспортні накладні (CMR), документи, що підтверджують вартість перевезення товару (довідки про вартість транспортування) та рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг, що також не заперечується відповідачем у картці відмови; 
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню – не подано, так як імпорт товару по Контракту не підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування – не подано, так як страхування не здійснювалося. 
У зв`язку із встановленими розбіжностями, відповідачем було висунуто вимогу про надання додаткових документів, а саме:
- документи про вартість перевезення відповідно до переліку згідно із Наказом № 599, які містять числові значення на всьому маршруті прямування від місця завантаження товару до місця призначення, враховуючи витрати на навантаження та зберігання оцінюваних товарів у повному обсязі, передбачені положеннями наказу № 599 та договори на транспортування, зокрема і документи від безпосередніх перевізників, передбачені статтею 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV “Про транспортно-експедиторську діяльність”;
- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
- банківські платіжні документи щодо оплати за товар;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- виписку з бухгалтерської документації;
- прайс-лист виробника товару;-копію митної декларації країни відправлення (з перекладом відповідно з вимогами ст. 254 Кодексу);
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
28.03.2025 р. позивачем надано відповідачу наступні документи, а саме: 
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 11.11.2024 р.;
- переклад копія митної декларації країни відправлення № 020220240001208980. Інформацію щодо надання яких відображено в електронних повідомленнях позивача до документа № 25UA100320010526U3 від 28.03.2025 р. о 17:38:29 та о 17:38:40 із назвою “Перелік документів”.
Що стосується вимоги про надання транспортних (перевізних) документів та документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачених положенням Наказу № 599 матеріали справи свідчать , що транспортні документи, а саме, CMR № 8936, № 9064, № 9320 від 24.03.2025 р., коносаменти № HLCUSZX2411DAJD6, № S0124120119 від 15.12.2024 р., рахунок фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № РФ-24652 від 21.03.2025 та калькуляція транспортних витрат (вартості перевезення), а саме, довідки про вартість транспортування № 210325/01, № 210325/02, № 210325/03 від 21.03.2025 р. з повною деталізацією послуг, надавалася декларантом до митного органу на момент декларування з первинною митною декларацією, про що також зазначено у картці відмови, що виключало обов`язок декларанта надавати їх повторно. Більш того, Відповідачем при первинному отриманні від декларанта зазначених документів, не було встановлено жодних розбіжностей, у тому числі, числових, які необхідно було додатково підтверджувати, поясняти чи відкоригувати/виправити шляхом надання повторно цих же документів.
Акти виконаних робіт з експедитором Відповідачу надати на момент запиту митниці не представлялося можливим, так як такі документи ще не були складені та підписані сторонами з причин того, що організація перевезення та саме перевезення товару не було завершене на момент його митного оформлення та товар не був доставлений до кінцевого місця призначення згідно до умов Договору № 0212/24/04 транспортного експедування від 02.12.2024 (п.п. 3.10. Договору - Після виконання робіт (надання послуг) оформляється Акт виконаних робіт (наданих послуг), який, у разі відсутності письмових обґрунтованих заперечень з боку Клієнта, має бути підписаний останнім протягом 3-х робочих днів з моменту його отримання.), що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.10.2024 р. у справі № 520/6058/24.
Банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно - експедиційних послуг відповідно до виставлених рахунків-фактур надати на момент запиту митниці не представлялося можливим, так як зазначені рахунки-фактури на момент митного декларування Відповідачем ще не були сплачені Відповідачем, більш того, законодавець не ставить право на митне декларування товару у залежність від факту сплати траснпортних послуг за перевезення такого товару. 
Інша інформація щодо наявності та вартості складових митної вартості партії товару не надавалася позивачем на запит митного органу у зв`язку з тим, що:
- калькуляція транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, надавалася на момент декларування з первинною митною декларацією, у вигляді довідок про транспортні витрати № 210325/01, № 210325/02, № 210325/03 від 21.03.2025 р., що також відображено у картці відмови, що виключало обов`язок декларанта надавати їх повторно;
- більш того, чинним законодавством не вимагається та не передбачено обов`язку з подання декларантом документів, якими б підтверджувалися взаємовідносини декларанта (позивача) та залучених його контрагентом - Експедитором третіх осіб, для цього є достатнім надання договору транспортного експедирування, що підтверджує взаємозв`язок декларанта і Експедитора, який і було надано на момент декларування з первинною митною декларацією, про що також зазначено у картці відмови, що виключало обов`язок декларанта надавати його повторно.
Страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, не надавалися з причин того, що страхування не здійснювалося, а тому це виключало обов`язок декларанта надавати страхові документи на момент декларування. 
Банківські платіжні документи, що стосуються оплати оцінюваного товару, надавалися на момент декларування з первинною митною декларацією, окрім того, сторонами визначено вид оплати - відстрочка платежу, а саме: 39 000 доларів США до прибуття товару до місця призначення та 24 176,61 доларів США через 10 днів після прибуття товару до порту Чорноморськ, тому це виключало обов`язок декларанта надавати банківський платіжний документ на момент декларування, але враховуючи здійснення позивачем передплати за поставлений товар, банківські платіжні документи щодо сплати 63 176,61 доларів США від 03.01.2025 р. та від 18.03.2025 було надано до митного оформлення. 
Щодо надання інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, судом встановлено, що такі документи додатково не надавалися, так як на момент декларування з первинною митною декларацією декларантом було подано інвойс, пакувальний лист, сертифікат про походження товару, про що також зазначено у картці відмови, що виключало обов`язок декларанта надавати їх повторно. Більш того, Відповідачем при первинному отриманні від декларанта зазначених документів, не було встановлено жодних розбіжностей, у тому числі, числових, які необхідно було додатково підтвердити, пояснити чи відкоригувати/ виправити шляхом надання повторно цих же документів. 
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 15.10.2024 р. у справі № 520/6058/24. 
Також , виписка з бухгалтерської документації не надавалася з причин того, що банківський платіжний документ, що стосується передплати за оцінюванний товар, надавався на момент декларування з первинною митною декларацією, окрім того, сторонами визначено вид оплати - відстрочка платежу, а саме: 39 000 доларів США до прибуття товару до місця призначення та 24 176,61 доларів США через 10 днів після прибуття товару до порту Чорноморськ, тому декларантом до митного органу було подано SWIFT перекази від 03.01.2025 р. та від 18.03.2025 р. на загальну суму 63 176,61 доларів США, що відображено у картці відмови і відповідно виключало обов`язок декларанта надавати його повторно. Більш того, Відповідачем при первинному отриманні від декларанта зазначених документів, не було встановлено жодних розбіжностей, у тому числі, числових, які необхідно було додатково підтвердити, пояснити чи відкоригувати/виправити шляхом надання повторно цього ж документу. 
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 15.10.2024 р. у справі № 520/6058/24.
Стосовно висновків про якісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, судом встановлено, що висновок про якісні характеристики товарів міститься в сертифікаті про походження товару (Certificate of origin) № C24MA06E3EH50010 від 23.12.2024 р., який надавався на момент декларування з первинною митною декларацією, що також відображено у картці відмови і виключало обов`язок декларанта надавати його повторно. Більш того, Відповідачем при первинному отриманні від декларанта зазначеного документу, також не було встановлено жодних розбіжностей, які необхідно було б додатково підтвердити, пояснити чи відкоригувати/виправити шляхом надання повторно цього ж документу. 
Стосовно витребування Відповідачем висновків про вартісні характеристики Товару, підготовлених спеціальними експертними організаціями, варто зауважити наступне. 
У розумінні частини другої статті 53 МК України, такий документ не є обов`язковим і не може слугувати самостійною підставою для відмови у митному оформленні імпортованого товару за заявленою декларантом ціною. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року по справі № 820/584/17. 
Так, відповідно до статті 327 МК України у разі потреби для участі у здійсненні митного контролю можуть залучатися спеціалісти та експерти. 
Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 650 затверджений Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України. 
Згідно з пунктом 9 цього Порядку, якщо для вирішення питання класифікації товару виникає потреба в спеціальних знаннях з різних галузей науки, техніки, мистецтвознавства тощо або у використанні спеціального обладнання і техніки, то митний орган може звернутися до спеціалізованого митного органу з питань експертного забезпечення або до іншої експертної установи (організації). 
Залучення спеціалізованого митного органу з питань експертного забезпечення або іншої експертної установи (організації) здійснюється у разі виникнення необхідності ідентифікації або лабораторної перевірки характеристик товарів, визначальних для їх класифікації. 
З наведеного слідує, що за необхідності для визначення характеристик товарів, з метою підтвердження їх вартості, залученню підлягають експерти (експертні установи) та спеціалісти. 
Отже, при дійсній наявності необхідності проведення оцінки вартості Товару, Відповідач під час митного контролю мав повноваження та можливість для призначення митної експертизи, втім такої експертизи призначено не було. 
Подібний до викладеного правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року по справі № 826/5566/17. 
Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку , що на момент митного оформлення товару, позивачем були надані всі належні та достатні основні документи, які містили усю необхідну інформацію, зокрема і числові дані щодо заявленої митної вартості товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Митного Кодексу) та які давали право та можливість відповідачу визначити митну вартість товару саме за заявленою ціною договору (контракту). 
Однак , митний орган відмовив Позивачу в митному оформленні (випуску) товарів за заявленою декларантом митною вартістю згідно до ч. 6 п. 2 ст. 54 МКУ та прийняв рішення про коригування митної вартості № UA100000/2025/000046/2 від 29.03.2025 р. з оформленням картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000238. 
У ході судового розгляду судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення митного органу про коригування митної вартості прийняті з огляду на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, не надано всіх витребуваних додаткових документів.
Отже, надаючи оцінку підставам, що покладені в основу оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо не надання позивачем документів, виданих суб`єктами господарювання, які залучались безпосередньо до договору транспортного експедирування та передбачені наказом № 599 колегія суддів зазначає наступне.
Позивачем укладено Договір № 0212/24/04 транспортно-експедиторського обслуговування від 02.12.2024 р., який надавався разом із митною декларацією та відображено у графах 44 митної декларації й в картці відмови, відповідно до умов договору ТЕО, Експедитор бере на себе зобов`язання виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно експедиційного обслуговування і організації перевезень імпортних вантажів Клієнта; для виконання своїх обов`язків за договором ТЕО Експедитор має право укладати від свого імені договори і угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями/її агентами , експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України (п.п. 1.1. та 2.1.1. договору транспортного експедування № 0212/24/04 від 02.12.2024 р.).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ “Про транспортно-експедиторську діяльність”, транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ “Про транспортно-експедиторську діяльність”, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ “Про транспортно-експедиторську діяльність” та договору транспортного експедирування № 0212/24/04 від 02.12.2024 р., експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. 
Тобто, відповідно до договору транспортного експедирування, Експедитор повністю бере на себе зобов`язання перед Клієнтом по організації перевезення, для цього він може укладати договори з перевізниками, портами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України, тому за таких умов Клієнт ніяк не взаємодіє із залученими третіми особами Експедитора, так як це суперечить самому принципу експедирування. 
Також, чинним законодавством не вимагається та не передбачено подачі декларантом документів, якими б підтверджувалися взаємовідносини позивача як Замовника послуг та третіх осіб, яких було залучено Експедитором як Виконавців, для цього є достатнім надання договору транспортного експедирування, що підтверджує взаємозв`язок Позивача безпосередньо його контрагентом – Експедитором.
Окрім того, до митного оформлення надавалися накладні CMR № 8936, № 9064, № 9320 від 24.03.2025 р., коносаменти № HLCUSZX2411DAJD6, № S0124120119 від 15.12.2024 р., які і є такими документами, що видані суб`єктами господарювання, у даному випадку, морським та автомобільним перевізниками, які залучалися безпосередньо до виконання договору транспортного експедирування. 
Отже, висновки та посилання відповідача на те, що позивачем не були надані документи, які видані суб`єктами господарювання, що залучались безпосередньо до договору транспортного експедирування та передбачені наказом № 599 та у зв`язку з цим не включення всіх складових митної вартості товару є безпідставними та неправомірними. 
Щодо зауваження митного органу у спірному рішенні про те, що надана до митного оформлення заявка на перевезення не містить посилання на наданий договір транспортного експедирування колегія суддів зазначає наступне. 
Заявка на перевезення як документ сам по собі ніяк не впливає на визначення митної вартості товару, так як для підтвердження заявленої митної вартості щодо транспортування Позивачем до митного органу були надані CMR № 8936, № 9064, № 9320 від 24.03.2025 р., коносаменти № HLCUSZX2411DAJD6, № S0124120119 від 15.12.2024 р., рахунок-фактура про надання транспортно експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно експедиційні послуги № РФ-24652 від 21.03.2025, довідки про вартість транспортування № 210325/01, № 210325/02, № 210325/03 від 21.03.2025 р та Договір № транспортного експедування № 0212/24/04 від 02.12.2024 р.;
Заявка на перевезення не є обов`язковим для підтвердження митної вартості в розумінні п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України.
Надана заявка на перевезення містить відповідний дані, а саме: відправника товару, отримувача товару, маршрут прямування вантажу, тип та кількість контейнерів, найменування вантажу, по яким вона може бути ідентифікована із даною поставкою товару. 
Отже, митний орган формально і без законних на те підстав посилається на відсутність в заявці на перевезення, наданій до митного оформлення, посилання на договір транспортного експедирування, а тому підстав у Відповідача для висновків про можливе не включення Позивачем всіх складових митної вартості товару та не підтвердження у зв`язку із відсутністю посилання на договір ТЕО саме в Заявці на перевезення задекларованої митної вартості товарів – не має. 
Щодо посилання митного органу на те, що у рахунку-фактурі від 21.03.2025 № РФ-24652 вказана сума за фрахт менша за суму, яка розрахована виходячи із ставки 5300 дол. США за контейнер із застосування курсу валют на дату рахунку, у зв`язку із чим вбачається декларування складових митної вартості у не повному обсязі, суд зазначає наступне. 
Конкретний перелік послуг, що надаються Експедитором, вид та найменування (номенклатура) вантажів, а також інша необхідна інформація, що стосується організації транспортно-експедиційного обслуговування, обумовлюється і вказується у відповідній Заявці або дорученні (довіреності), листуванні наданими Клієнтом під кожне конкретне перевезення, які в свою чергу, є невід`ємною частиною цього Договору (п.п. 1.2. договору транспортного експедування № 0212/24/04 від 02.12.2024 р.).
Клієнт зобов`язаний надати Експедитору заявку на надання транспортно експедиторських послуг не менш, ніж за 5 (п`ять) робочих днів до заявленої дати готовності вантажу до відвантаження/ прийому та/або погодити умови, ставки перевезення тощо , у тому числі шляхом листування по електронній пошті, мессенджерах (п.п. 2.4.2. договору транспортного експедування № 0212/24/04 від 02.12.2024 р.).
Для цілей цього пункту, витрати вважаються узгодженими Сторонами, якщо вони обумовлені в заявці на конкретне перевезення або шляхом листування (у тому числі по електронній пошті, месенджерах, скайпі) між Сторонами або шляхом письмового повідомлення Експедитором на електронну пошту Клієнта про такі витрати, у разі відсутності від Клієнта заперечень щодо таких витрат по закінченню 2-х робочих днів з моменту відправки Експедитором відповідного повідомлення (абз. 3 п.п. 3.1. договору транспортного експедування № 0212/24/04 від 02.12.2024 р.). 
Тобто, відповідно до договору транспортного експедирування, узгодження загальної вартості перевезення між сторонами відбувається шляхом підписання Заявки на перевезення та саме в Заявці на перевезення зазначається вартість перевезення із включенням всіх складових. 
Так в заявці на перевезння № 25167/5 від 04.12.2024 Сторонами узгоджено вартість перевезення одного контейнера у розмірі 5 300 доларів США, морський фрахт. 
Загальна сума узгодженого перевезення 3 контейнерів Позивача склала – 15 900 долларів США, що за курсом валют НБУ на дату виставлення рахунку ТЕО 21.03.2025 (далар США - 41,541 грн.) дорівнювало 660 501,90, що відповідає загальній сумі зазначеній в рахунку ТЕО від 21.03.2025 № РФ-24652. 
Відповідно до ч. 1 статті 9 ЗУ “Про транспортно-експедиторську діяльність” за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. 
В рахунку ТЕО від 21.03.2025 № РФ-24652 однією із складових витрат є також витрати транспортно-експедиційного обслуговування на території України – плата Експедитора , які не включаються до митної вартості товару, як такі, що надані Експедитором на митній території України та які склали 9 000,00 грн. разом з ПДВ та не включалися до митної вартості товару.
Зазначення відповідачем, що декларантом не надано платіжні документи щодо сплати по рахунку-фактурі від 21.03.2025 р. № РФ24652, суд вважає необґрунтованим, оскільки суперечить п. 6) ч. 2 статті 53 МК України, який передбачає надання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а не надання саме банківських документів стосовно оплати транспортних послуг. 
Банківські документи стосовно оплати транспортних послуг, які зазначаються митницею, на момент декларування не надавалися та не могли бути надані, так як Позивачем не було здійснено оплату по рахунку фактурі щодо транспортно-експедиційних послуг від 21.03.2025 р. № РФ24652 у зв`язку з тим, що товар не був доставлений у кінцеве місце призначення – м. Харків. 
Відповідно до викладеного у постановах Верховного Суду від 7 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625 та від 02.03.2021 у справі № 380/842/20 правового висновку “у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар; відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості; дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару, тобто, строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару”. 
Щодо доводів відповідача про те, що довідки про транспортні витрати не є транспортними документами, відповідно до Наказу № 599, отже не підтверджують витрати понесені виконавцем послуг, колегія суддів зазначає наступне. 
31 травня 2019 року ВС КАС в рамках справи № 804/16553/14 досліджував питання доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення згідно умов Митного кодексу. Відтак, за аналогією правил про допустимість доказів в адміністративному судочинстві, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. 
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. 
Аналогічна правова позиція наведена в рішеннях Верховного суду у від 22 серпня 2019 р. у справі № 810/2784/18, від 31 січня 2018 р. у справі № 810/2839/17, від 21 листопада 2019 р. у справі № 804/9754/15, від 07 травня 2020 р. у справі № 400/2922/18, від 03 лютого 2021 р. у справі № 810/4441/16; від 13 січня 2022 р. справа № 520/11061/2020; така ж позиція наведена в узагальненій практиці застосування адміністративними судами положень Митного кодексу (в редакції від 13.03.2012) в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 13.10.2017 р.
Таким чином підстави для висновків про відсутність документів для підтвердження витрат на транспортування у митного органу відсутні. 
Враховуючи наведене висновки відповідача про відсутність документів щодо підтвердження такої складової митної вартості товару як витрати на транспортування товару є безпідставними та неправомірними. 
Твердження митного органу про неможливість проведення обчислення повноти включення транспортної складової при формуванні заявленої декларантом ціни товару у зв`язку із не наданням до митного оформлення документів пов`язаних з розвантаженням контейнерів, ПРР, інформацію про вартість зберігання в портах взагалі є необгрунтованим у зв`язку із тим що, імпортований товар позивача доставлявся напряму до порту Чорноморськ, що відображено в телекс релізі коносамента № S0124120119 від 15.12.2024 р., коносаменті № HLCUSZX2411DAJD6 від 15.12.2024 р., міжнародних автотранспортних накладних (CMR) № 8936, № 9064, № 9320 від 24.03.2025 р., тобто морським судном до митної території України, що в свою чергу, виключає будь-які можливі додаткові витрати про які зазначається митним органом, тому транспортна складова митної вартості імпортованого товару включає себе лише витрати за фрахт, що і було відображено в поданій митній декларації. 
Також, колегія суддів зазначає , що калькуляція та деталізація всіх витрат, які виникли під час перевезення, надавалася позивачем на момент декларування з первинною митною декларацією, що підтверджують довідки про транспортні витрати № 210325/01, № 210325/02, № 210325/03 від 21.03.2025 р.. та рахунок-фактура про надання транспортно експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно експедиційні послуги № РФ-24652 від 21.03.2025 р., в яких вказано також і маршрут слідування вантажу.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постановах від 08.10.2019 у справі № 803/776/17 та від 11.06.2020 у справі № 815/5597/17, декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість, у тому випадку, коли Відповідач стверджує, що декларантом понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, він повинен довести наявність цих фактів. 
Отже, висновки відповідача про відсутність документів розвантаженням контейнерів, ПРР, про вартість зберігання товару є недоведеними.
Щодо висновку митниці стосовно включення до митної вартості товарів витрат на їх зберігання, суд зазначає наступне. 
10.04.2008 р. Верховна Рада України шляхом прийняття Закону України № 250-VI ратифікувала Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (GATT). 
Пунктом 1 статті 6 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15.04.1994 передбачено, що митна вартість імпортних товарів згідно з положеннями цієї статті ґрунтується на обчисленій вартості. Обчислена вартість складається із суми: a) ціни або вартості матеріалів та виготовлення чи іншої обробки, застосованої під час виробництва імпортних товарів; b) суми для прибутків та загальних витрат, що дорівнюють сумі, яка здебільшого відображається під час продажу товарів того самого класу або виду, що й товари, які оцінюються та які виготовляються виробниками в країні експорту для експорту до країни імпорту; c) ціни або вартості всіх інших витрат, необхідних для відображення методу оцінювання, вибраного членом згідно з пунктом 2 статті 8. 
Відповідно до пункту 1 статті 8 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15.04.1994 під час визначення митної вартості згідно з положеннями статті 1 до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортні товари, додається: a) такі витрати настільки, наскільки вони понесені покупцем, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товари: i) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за покупку; ii) вартість контейнерів, які для митних цілей уважаються єдиним цілим з відповідними товарами; iii) вартість упаковки, чи за оплату праці, чи матеріалів; b) вартість, розподілена належним чином, таких товарів та послуг, коли вони поставляються безпосередньо або опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт імпортних товарів, якщо такої вартості не включено до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті: i) матеріали, компоненти, частини та подібні предмети, що включені до імпортних товарів; ii) інструменти, фарби, шаблони та подібні компоненти, які використовуються під час виробництва імпортних товарів; iii) матеріали, які використовуються під час виробництва імпортних товарів; iv) технічні, науково-дослідні, художні, дизайнерські роботи та плани й креслення, які виготовлені в місці, іншому, ніж країна-імпортер, та які необхідні для виробництва імпортних товарів; c) роялті й ліцензійні платежі, пов`язані з товарами, що оцінюються, які покупець повинен сплачувати безпосередньо чи опосередковано, як умова для продажу товарів, що оцінюються, якщо такі роялті й платежі не включаються до ціни, яка фактично сплачена чи підлягає сплаті; d) вартість будь-якої частини доходу від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання імпортних товарів, яка переходить безпосередньо або опосередковано продавцю. Пунктом 2 статті 8 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15.04.1994 визначено, що Під час розробки свого законодавства кожний член передбачає цілковите або часткове включення до митної вартості або виключення з неї такого: a) вартості транспортування імпортних товарів до порту або місця ввезення; b) витрат на завантаження, розвантаження та обробку, пов`язаних з транспортуванням імпортних товарів до порту або місця ввезення; c) вартості страхування.
Згідно з пунктом 4 статті 8 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15.04.1994 під час визначення митної вартості не допускається додавань до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті, за винятком тих, які передбачені в цій статті. 
Також в переліку витрат (складових митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), що наведений у частині 10 статті 58 МК України відсутні витрати на зберігання вантажу. 
Частиною 11 статті 58 МК України від 13.03.2012 передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. 
В постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 2а-13471/10/0470 (адміністративне провадження № К/9901/4516/18), суд касаційної інстанції, застосовуючи вищевказані положення міжнародних договорів та законодавства України прийшов до висновків про те, що законодавство України з питань визначення митної вартості товарів повністю відповідає міжнародним вимогам, зокрема, Угоди про застосування статті VII ГАТТ, і не містить такі види витрат, як зберігання товару, що включаються до митної вартості. 
Щодо посилання митного органу на порушення термінів оплати та не підтвердженням у зв`язку з цим відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, суд зазначає наступне. 
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови оплати товару, терміни та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. 
Аналогічна позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року по справі № 803/3649/15. 
Крім того, слід зазначити, що відповідно до викладеного у постановах Верховного Суду від 7 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625 та від 02.03.2021 у справі № 380/842/20 правового висновку “у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар; відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості; дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару, тобто, строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару”. 
Стосовно доводів відповідача, що надані банківські документи (SWIFT) не містять підписів та печаток платника та тому відомості щодо ціни, яка сплачена, містять розбіжності та не піддаються обчисленню та перевірці, суд зазначає наступне. 
Пунктом 2.1 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі також - Положення № 216), передбачено, що платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов`язково має містити такі реквізити, зокрема, як:
-найменування одержувача (далі - бенефіціар) [для бенефіціара - фізичної особи - прізвище, ім`я, по батькові (якщо воно є)], його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) та номер рахунку [або номер міжнародного банківського рахунку (IBAN)], на який перераховуються кошти або банківські метали (для бенефіціара - фізичної особи, який не має рахунку, цей реквізит може не заповнюватися);
- призначення платежу (заповнюється відповідно до вимог пункту 2.2 цієї глави).
- підписи відповідальних осіб платника згідно з наданим до банку платника переліком осіб, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком. У разі подання електронного розрахункового документа відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком, накладають відповідний електронний(і) підпис(и) згідно з вимогами, установленими нормативно правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України.
Як вбачається зі змісту SWIFT переказів від 03.01.2025 р. та 18.03.2025 р., вони містять інформацію про одержувача платежу - компанію “TIANJIN SAFEWAY SPORTS CO.,LTD” та її реквізити, на які перераховано кошти в сумі 39 000,00 та 24 176,61 доларів США (разом: 63 176,61 доларів США), що відповідає як сумі предоплати, так і загальній сумі за товар, вказаній в рахунку-фактурі № SW24513 від 05.12.2024 р. Також містить інформацію про призначення платежу - відповідно до контракту від № SW24513 від 11.10.2024 та інвойсу № SW24513 від 05.12.2024, оскільки платіж здійснювався на виконання умов цього контракту та інвойсу. 
Тому, можливі підстави для висновків про те, що надані Позивачем банківські платіжні документи не стали підставою для підтвердження ціни товару у митного органу відсутні. 
Отже, всупереч доводам митного органу, згадані вище банківські платіжні документи, надані позивачем, оформлені належним чином, ідентифікуються з поставкою оцінюваного товару та містять відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що була фактично сплачена, а тому суд вважає, що висновки відповідача про те, що надані позивачем банківські платіжні документи містять розбіжності є безпідставними та неправомірними. 
Стосовно зауважень відповідача до митної декларації країни відправлення про те, що вона не містить перекладу відповідно до вимог ст. 254 МК України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, від 25.11.2020 у справі № 640/4941/19.
Митна декларація країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.
Колегія суддів звертає увагу, що оформлення митної декларації країни відправлення не регламентовано митним законодавством України, зокрема Митним кодексом України.
З матеріалів справи вбачається , що декларантом додатково до митниці був наданий переклад митної декларації країни відправлення, що відображено в самому рішенні про коригування митної вартості.
Надана експортна декларація країни відправлення містить відповідний номер та штрих-код по якому вона може бути ідентифікована, як оформлена у країні відправлення;
Крім того, зазначена митна декларація викладена у відповідній загальноприйнятій офіційній формі з найменуванням граф на китайській мові, а усі відомості, значення щодо вантажу та його вартості були числові, що давало змогу відповідачу їх співставити із заявленими позивачем.
Колегія суддів зазначає , що заповнення всіх граф в декларації країни відправлення (КНР) є виключно прерогативою продавця, здійснюється за правилами, що визначені в країні відправлення, а саме КНР та правилами, що визначаються судохідними лініями, тому втручатися в її складання, давати будь-які рекомендації, побажання покупець не має можливості.
Це також стосується і посилання митниці як на розбіжність, на переклад МД країни відправлення від 11.12.2024 № 020220240001208980 якій за твердженням відповідача містить відомості щодо іншої компанії відправника, зокрема відповідно до наданих до митного оформлення документів товар постачається на митну територію Україну на виконання положень Контракту від 11.10.2024 № SW24513, укладеного між компанією “TIANJIN SAFEWAY SPORTS CO., LTD” (Китай) та ФОП ОСОБА_1 (Україна), проте, відповідно до перекладу відправником товарів є ТОВ “Тяньцзіньська компанія спортивного обладнання Saiwei”. Особливості перекладу китайської експортної митної декларації на українську мову не змінили її числові дані щодо товару, його вартості та умов постачання тощо. 
Щодо посилань відповідача на те, що прайс-лист від 11.11.2024 не містить всього асортименту продукції продавця, є адресним, тобто не надає інформацію щодо дійсності ціни оцінюваних товарів, що є несумісним з положеннями статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ СОТ 1994), колегія суддів зазначає наступне.
Так, Верховним Судом зроблено висновок у постанові від 08.12.2022 року у справі № 420/2792/19, що прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. При цьому, прайс-лист є документом довільної форми й чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд; наявність же чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, лише сама по собі не може свідчити про заниження митної вартості товарів.
Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2020 р. у справі № 810/690/17 зазначив, що посилання контролюючого органу на те, що наданий прайс-лист не можна вважати ні прайс-листом, ні комерційною пропозицією, оскільки виданий особі, що жодним чином не фігурує ні в одному документі та відповідно до загальноприйнятої практики не містить відомостей, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки дата його складання, або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, суди також обґрунтовано не взяли до уваги з огляду на те, що по - перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по - друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.
Верховний Суд у постанові від 02.06.2022 року у справі № 460/2674/20 щодо доводів митниці про те, що долучений декларантом документ прейскурант (прайс-лист) виробника товарів складений не для широкого кола осіб та не містить терміну дії, у зв`язку з чим витребував додаткові документи, зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, з оглядуна наступне: термін дії прайс-листа не є обов`язковим реквізитом такого виду документу, а тому може у ньому не зазначатися; продавець самостійно визначає ціни для своїх контрагентів, що є однією з базових основ забезпечення свободи підприємницької діяльності.
Також, Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2020 року справі № 810/690/17 вказав, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс - листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Таким чином, каталог, прайс-лист є додатковим документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 28.02.2024 року у справі № 815/1460/18.
Надаючи оцінку твердженням відповідача про ненадання позивачем до митного оформлення першого листа додаткового коносаменту № HLCUSZX2411DAJD6 від 15.12.2024 р., у зв`язку з чим у митного органу була відсутня можливість перевірити повноту декларування та умов оплати наданих транспортно-експедиційних послуг за маршрутом Xingang Chornomorsk, суд зазначає, що коносамент, як товаросупровідний документ видається морським перевізником вантажу його відправнику та засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу. 
Тобто, фактично коносамент по своїй суті є певною гарантією від морського перевізника для вантажовідправника про те, що товар буде доставлений до порту призначення та в належному стані переданий вантажоотримувачу. 
Коносамент, як товарно-транспортний документ на вантаж, не містить визначення вартості його перевезення морським транспортом, а відображає реквізити вантажовідправника та вантажоотримувача, характеристики товару та основні умови поставки, які узгоджені сторонами в договорі. При цьому, вказані в коносаменті загальні умови поставки товару не можуть суперечити умовам, вказаним в договорі. 
В даному випадку умови поставки товару узгоджені сторонами в контракті № SW24513 від 11.10.2024 р., відповідно до п.п. 3.3. якого товар поставляється продавцем на умовах FOB TIANJIN (Китай) згідно правил Інкотермс 2010 та відправлення товару до місця призначення здійснюється відправником, за його рахунок та входить до ціни товару, тобто відправник сам несе всі витрати з завантаження, доставки товару до порту TIANJIN. 
Таким чином суд зазначає, що коносамент не є законодавчо визначеним, самостійним та необхідним документом, який підтверджує витрати на транспортування товару, а є лише товарно-транспортним докуметом, який відображає / підтверджує шлях переміщення / слідування товарно-матеріальних цінностей, що і було відображено на другій та третій сторінках наданого коносаменту № HLCUSZX2411DAJD6 від 15.12.2024 р., та не є документом, який декларант зобов`язаний надати для митного контролю.
Митним органом у своїх електронних повідомленнях додатково не вимагалось від декларанта надання першої сторінки коносаменту № HLCUSZX2411DAJD6 від 15.12.2024 р., до того ж, Позивачем було надано до митного оформлення телекс-реліз зазначеного коносаменту під № S0124120119 від 15.12.2024 р., який по своїй сутті є копією судноплавної лінії коносаменту № HLCUSZX2411DAJD6 від 15.12.2024 р., в якому відображена та ж інформація, що і в коносаменті під № S0124120119 від 15.12.2024 р.
Крім того, вартість морського перевезення відображена та підтверджена у наданих до митного оформлення довідках про транспортні витрати № 210325/01, № 210325/02, № 210325/03 від 21.03.2025 р.. та рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № РФ-24652 від 21.03.2025 р.
Отже, посилання відповідача на відсутність при митному оформленні як обов`язкового документу, першої сторінки коносаменту № HLCUSZX2411DAJD6 від 15.12.2024 р., а тому підстав у відповідача для висновків про можливе не включення позивачем всіх складових митної вартості товару та не підтвердження у зв`язку із ненаданням саме першої сторінки коносаменту задекларованої митної вартості товарів – є необґрунтованим.
Посилання відповідача на неподання декларантом достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки FOB TIANJIN всіх витрат, пов`язаних з транспортуванням товарів до названого місця призначення, спростовуються тим, що на момент декларування товару, відповідачу були надані довідки про транспортні витрати № 210325/01, № 210325/02, № 210325/03 від 21.03.2025 р. разом з коносаментами № HLCUSZX2411DAJD6, № S0124120119 від 15.12.2024 р., CMR № 8936, № 9064, № 9320 від 24.03.2025 р., рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № РФ-24652 від 21.03.2025 р. та Договором транспортного експедування № 0212/24/04 від 02.12.2024 р. з ТОВ “Клевер Тім”, які містять усі необхідні дані та складові такої митної вартості оцінюваного товару як витрати на транспортування, з їх деталізацією, надання яких відображено в картці відмови. 
Посилання відповідача на те, що декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МКУ, спростовується насамперед змістом картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000238, яка містить посилання на подання позивачем з митною декларацією всіх основних документів, які підтверджують митну вартість товарів згідно вимог статті 53 Митного кодексу України. 
Також, спростовується електронними повідомленнями позивача від 28.03.2025 р. о 17:38:29 та о 17:38:40 до документа № 25UA100320010526U3 із змісту яких вбачається про надання позивачем на вимогу митного органу ще і додаткових документів, а саме: перекладу копія митної декларації країни відправлення № 020220240001208980, прейскуранта (прайс-лист) виробника товару б/н від 11.11.2024 р. 
Як вже зазначалося вище, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. 
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. 
Проте, звертаємо увагу, що так звана консультація у вигляді повідомлення про застосування другорядного методу була проведена у день прийняття оскаржуваного Рішення, одноразово та одноособово митним органом, незважаючи на те, що обґрунтований вибір методу визначення митної вартості має бути здійснений шляхом участі в обміні інформацією обох Сторін та послідовно шляхом застосування кожного наступного методу після встановлення неможливості визначення митної вартості товарів шляхом застосування попереднього методу. 
Постановою Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 520/6058/24 наголошено, що резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості. Посилання у рішенні про коригування митної вартості на лише на номер митної декларації, як на джерело цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості визначення митної вартості за резервним методом. 
За правилами статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64); Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (частина 2 статті 64). 
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. 
Зазначене узгоджується і з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 21 серпня 2018 року у справі №804/1755/17.
Разом з тим, як вбачається з наданої “консультації”, митний орган одноособово здійснивши одноразову “консультацію” обрав самий останній шостий метод визначення митної вартості товару – резервний.
Іншого, в порушенні норм Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 “Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору”, зареєстрованого Міністерством юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195 та ч. 2 ст. 55 МК України, які зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності, Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів не містить.
Тобто , з матеріалів справи вбачається , що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару.
Також , як убачається з оскаржуваного рішення, джерелом інформації для його прийняття стала наявна в митному органі цінова інформація з бази ЄАІС.
Колегія суддів звертає увагу , що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598).
Відповідно до абзаців 4 та 5 правил заповнення графи 33 визначено, що посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Тобто, вимоги вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів. 
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічне правозастосування викладене у постановах від 25 лютого 2020 року у справі №260/718/19, від 08 лютого 2020 року у справі №825/648/17, від 26.05.2022 у справі №560/355/19, від 17.01.2022 р. у справі № 520/2000/19.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у деклараціях митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247.
Так, зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що такі не містять жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. 
Відповідачем вказано лише номери та дати митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості, що свідчить про помилковість зазначених доводів відповідача.
Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.12.2018 р. по справі №815/1670/17.
Відповідачем під час розгляду справи також не надано до суду доказів здійснення детального порівняння, як і не надано доказів, які б підтверджували подібність характеристик імпортованого позивачем транспортного засобу та транспортного засобу, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність зазначеного висновку відповідача.
В матеріалах справи відсутні будь – які відомості чи пояснення митного органу щодо того, яка інформація була використана при коригуванні митної вартості.
Отже, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості порівняння всіх впливаючих на ціну характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Колегія суддів зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Аналогічне правозастосування викладене у постановах Верховного суду від 07 травня 2025 року у справі №560/1787/23 та від 23 квітня 2025 року у справі № 160/12189/24.
Відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним методом.
Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за другорядним методом (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, що є порушенням вимог Митного кодексу України.
Відповідно, застосування митним органом другорядних методів - за ціною договору щодо ідентичних товарів та резервного методу визначення митної вартості, а також розрахунок скоригованої митної вартості є необґрунтованим.
Крім того, наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень.
При цьому, наявність у вказані системі інформації про те, що подібний чи ідентичний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні висновки містять постанова Верховного Суду від 27.02.2025 по справі №300/784/24, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку митний орган не довів наявність таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із врахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100000/2025/000046/2 від 29 березня 2025 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100320/2025/000238 є необґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та не узгоджуються із правовим регулюванням спірних правовідносин, позицію щодо чого неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема й у постановах, згаданих вище.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачами не зазначено. Відповідачем наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться у відзиві на позовну заву та були предметом розгляду судом першої інстанції інстанцій та спростовані ним.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на висновки Верховного Суду, зазначені в апеляційній скарзі з підстав того, що по-перше, оцінка допустимості та належності доказів є виключною компетенцією суду, який розглядає по суті, а по-друге, колегія суддів враховує приписи ч.5 ст. 242 КАС України, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, відповідно до якої під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, врахуванню в межах даної справи підлягають наведені вище саме судом апеляційної інстанції правові позиції Верховного Суду.
Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Щодо здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат апеляційна скарга жодних доводів незгоди не містить.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 по справі № 520/8370/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   І.С. Чалий