УХВАЛА
09 грудня 2025 року 
м. Київ 
справа № 807/897/16
адміністративне провадження № К/990/50507/25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О. О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі № 807/897/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,
установив:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Рахівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач, ДПІ у Рахівському районі), у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рахівському районі № 0004381300 від 02 липня 2016 року, прийняте щодо суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за збільшеним податковим зобов`язанням 7 722,65 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 4 825,97 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рахівському районі № 0004391300 від 02 липня 2016 року, яким донараховано податку з доходів фізичних осіб на суму 611 674,26 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 152 918,57 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рахівському районі № 004401303 від 02 липня 2016 року, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 433,02 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рахівському районі № 0004411300 від 02 липня 2016 року, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 5 829,08 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рахівському районі № 0004371300 від 02 липня 2016 року, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 510,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу ДПІ у Рахівському районі № Ф-0003921300 від 21 червня 2016 року, яким донараховано податкове зобов`язання на загальну суму 295 837,64 грн; 
- визнати протиправним та скасувати рішення № 004421300 від 02 липня 2016 року, яким донараховано 9 606,77 грн єдиного соціального внеску та застосовано штрафну санкцію в розмірі 4 803,38 грн; 
- визнати протиправним та скасувати рішення № 0004431300 від 02 липня 2016 року, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 37 584,65 грн.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду  від 11 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року, у задоволенні позову було відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в Рахівському районі № 0004391300 від 02 липня 2016 року.
Визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ в Рахівському районі про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 0004431300 від 02 липня 2016 року.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ДПІ в Рахівському районі про сплату боргу (недоїмки) від 21 червня 2016 року форми Ф-0003921300 в частині нарахування суми боргу 286 230,87 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі № 807/897/16, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. 
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, на момент звернення до суду касаційної інстанції, скаржник повинен зазначити конкретний пункт частини четвертої статті 328 КАС України, конкретну підставу касаційного оскарження судових рішень, визначену частиною четвертою статті 328 КАС України та навести відповідне обґрунтування зазначених підстав. 
Дослідивши касаційну скаргу щодо її відповідності наведеним вище вимогам процесуального закону, Верховний Суд установив, що у скарзі не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень у касаційному порядку.
Подана касаційна скарга фактично містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з додатковим рішенням та постановою суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені, передбачені цим Кодексом, підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтею 332 КАС України, -
ухвалив:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі № 807/897/16 - повернути скаржнику.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                             О. О. Шишов