Справа № 991/9887/25
Провадження №11-сс/991/693/25

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року                                                                 місто Київ

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду колегією суддів у складі:
головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження: адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянула апеляційні скарги: (1) адвоката  ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_8 ; (2) адвоката  ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 ; (3) адвоката  ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10  на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21.10.2025 про арешт майна у кримінальному провадженні № 12022221180000343 від 29.03.2022. 
Історія провадження
1.Детективи Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12022221180000343 від 29.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 209, частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 368, частиною 3 статті 369, частиною 4 статті 410 Кримінального кодексу України (далі - КК).
2.25.09.2025 до слідчого судді Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання прокурора про арешт майна із одночасним скасуванням попередньо накладених арештів на таке майно.
3.21.10.2025 слідчий суддя наклав арешт на майно та скасував попередньо накладені арешти на це майно (далі - ухвала слідчого судді).
4.24.10.2025 та 26.10.2025 адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на зазначену ухвалу.
Короткий зміст і мотиви ухвали слідчого судді
5.Оскаржуваною ухвалою: (1) часткового задоволено клопотання прокурора про арешт майна; (2) накладено арешт на запчастини, вузли та агрегати до військової техніки, шильдики [за переліком пунктів 2-12 резолютивної частини ухвали], виявлені та вилучені в ході обшуків, проведених 17-19.12.2024; (3) скасовано арешти, попередньо накладені судовими рішеннями на відповідне майно.
6.Арешти накладені на майно з метою забезпечення збереження речових доказів з таких мотивів:
(1) детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12022221180000343 від 29.03.2022 за фактами: (а) легалізації одержаних злочинним шляхом запчастин, вузлів та агрегатів до військової техніки (далі - запчастини) невстановленого походження шляхом їх постачання через підконтрольні причетним особам суб`єкти господарювання на державні підприємства оборонно-промислового комплексу за сприяння службових осіб таких підприємств; (б) заволодіння військовим майном шляхом зловживання службовим становищем та (в) надання й одержання працівниками державних органів та державних підприємств неправомірної вигоди за вчинення в інтересах осіб дій з використанням службового становища; 
(2) на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей слідчий суддя дійшов висновку, що вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень є вірогідним і достатнім відповідно до стандарту доказування «обґрунтоване припущення»;
(3) прокурор навів достатні підстави вважати, що вилучені під час обшуків речі мають суттєве значення для досудового розслідування та є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні;
(4) арешти наведеного майна не будуть порушувати принцип розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та не будуть створювати негативних наслідків для третіх осіб;
(5) з матеріалів клопотання слідчий суддя встановив, що: (а) 17-19.12.2024 детективи НАБУ провели обшуки у приміщеннях за 11 адресами, під час яких вилучили значну кількість військового майна, на яке слідчими суддями вже накладено арешт; (б) за результатами огляду майна, вилученого під час обшуків, було ідентифіковано та деталізовано його перелік, зафіксовано його характеристики (найменування по номенклатурі, заводські номери та інші ідентифікаційні ознаки);
(6) щодо можливості скасування попередньо накладених арештів на майно та накладення арешту на оновлений перелік майна слідчий суддя зазначив, що: (а) це відповідає загальним засадам кримінального провадження, (б) на цьому етапі досудового розслідування не встановлено власників такого майна, (в) майно визнане речовим доказом, тому арешт сприятиме правовій визначеності щодо обсягу та статусу арештованого майна, (г) така деталізація надасть власнику, у разі його появи, правову можливість належним чином захищати свої права, (д) скасування попереднього арешту є необхідним для уникнення правової невизначеності щодо одночасного існування двох арештів на одне і те ж майно у межах одного кримінального провадження;
(7) крім того, слідчий суддя врахував, що: (а) сторона обвинувачення не заперечувала наявність розбіжностей і самостійно ініціювала уточнення та розширення обсягу вилученого в ході обшуків майна, а тому така поведінка спрямована на досягнення правової цілі та (б) сумніви представників третіх осіб щодо переліку та кількості майна спростовуються відеозаписами обшуків, під час яких учасниками не висловлювалися зауваження з цього приводу.
Вимоги та доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 .
7.В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просила: (1) скасувати оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуків у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , та у нежитловій будівлі за адресою: місто Харків, вул. Лисаветинська, 12, та (2) постановити нову ухвалу, якою в цій частині відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. 
8.Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що: (1) відповідно до статті 174 КПК прокурор не наділений повноваженнями звертатися до суду із клопотанням про скасування арешту на майна; (2) ухвалення слідчим суддею рішення про скасування арешту на майно можливе у разі доведення ініціатором клопотання, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано; (3) слідчий суддя за результатами розгляду клопотань представника власника майна вказав про відсутність таких підстав на цьому етапі досудового розслідування, при цьому задовольнив аналогічне клопотання сторони обвинувачення, що свідчить про порушення принципу змагальності сторін; (4) положення КПК не передбачають такого порядку накладення арешту на майно; (5) співставлення протоколів обшуку та ухвали про арешт майна свідчить про те, що окремі арештовані деталі не вилучалися під час обшуків та наявна невідповідність ідентифікаційних номерів та кількості вилучених та арештованих деталей; (6) зазначені розбіжності можуть свідчити про підробку або спробу органу досудового розслідування штучно створити докази причетності та винуватості ОСОБА_8 у вчиненні розслідуваних злочинів; (7) однією із основних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. 
Вимоги та доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .
9.В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просив: (1) скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та скасування арешту на майно; (2) постановити окрему ухвалу про доведення до відома Вищої ради правосуддя про порушення слідчим суддею ОСОБА_11 вимог законодавства України. 
10.Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що: (1)  положення частини 6 статті 9 КПК не могли бути застосовані слідчим суддею у цій справі, оскільки питання арешту майна чітко врегульовані статтями 170-175 КПК, які в свою чергу не передбачають: (а) можливості повторного накладення арешту на майно шляхом уточнення переліку та кількості вилученого під час обшуку майна та (б) права сторони обвинувачення звертатися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту на майно; (2) сторона обвинувачення, отримавши нові дані щодо переліку майна із іншими номерами та в іншій кількості, зобов`язана була звернутися із клопотанням про арешт майна протягом 48 годин після встановлення таких розбіжностей, натомість клопотання було направлене до суду майже через три місяці після складення протоколу огляду майна від 11.07.2025; (3) під час проведення обшуків орган досудового розслідування не був обмежений у часі та були залучені спеціалісти з метою фіксування у протоколі обшуку чіткого переліку та кількості вилученого майна; (4) під час судових засідань щодо розгляду попередніх клопотань про арешт майна сторона обвинувачення не наводила жодних уточнень та припущень, що майно буде в повному обсязі перераховане та ідентифіковане вже після проведення його огляду; (5) невідповідність кількості та переліку майна, вилученого під час обшуків [за адресами: АДРЕСА_3, та АДРЕСА_2 ], та майна, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою, є суттєвим та відбулося фактично накладення арешту на зовсім інше майно, яке не було вилучене під час обшуків; (6) отже, прокурор змінив перелік вилученого під час обшуків майна та додав до переліку запчастини невідомого походження, що фактично є фальсифікацією доказів у кримінальному провадженні, а слідчий суддя в свою чергу легалізував такі незаконні дії; (7) крім того, твердження слідчого судді, що сумніви у переліку та кількості вилученого майна спростовуються відеозаписами обшуків, не відповідають дійсності, оскільки до клопотання прокурора не долучені відеозаписи обшуків та слідчий суддя їх не досліджував.
Вимоги та доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 .
11.В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просила: (1) скасувати оскаржувану ухвалу та (2) постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та скасування арешту на майно. 
12.Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що: (1) окреме майно, про арешт якого просить прокурор, під час обшуків не вилучалося, тому неможливо встановити джерело його походження; (2) достовірність долученої до клопотання таблиці співставлення вилученого та оглянутого майна не могла бути перевірена; (3) при поданні клопотання сторона обвинувачення навіть не порушувала питання про поновлення строку на його подання; (4) у цій справі відсутні підстави для застосування загальних засад кримінального провадження, оскільки норми КПК чітко регулюють процедуру накладення та скасування арешту майна, а також відсутній такий захід забезпечення кримінального провадження як «повторний арешт майна»; (5) сторона обвинувачення не має права допускати неточності з огляду на принцип презумпції невинуватості; (6) довід слідчого судді про те, що сумніви щодо вилученого майна спростовуються відеозаписами обшуків не відповідають фактичним обставинам справи.
Позиції учасників провадження
13.У судовому засіданні адвокати підтримали власні апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
14.Прокурор надав Суду письмові заперечення, у яких просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг та розглянути їх без його участі.
15.Інші учасники судового провадження в судове засідання не прибули та не надали Суду свої позиції щодо апеляційних скарг. Враховуючи, що такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, то їх неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду (частина 4 статті 405 КПК).
Оцінка та мотиви Суду
16.Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг (частина 1 статті 404 КПК).
17.Враховуючи мотиви оскаржуваної ухвали, вимоги і доводи апеляційних скарг, Суд повинен перевірити: (1) наявність правових підстав для накладення арешту на майно; (2) можливість слідчого судді накладати повторний арешт на майно за оновленим переліком та право прокурора на звернення із клопотанням про скасування арешту на майно; (3) порушення прокурором строку на звернення із клопотанням про арешт майна.
(1) Щодо наявності правових підстав для накладення арешту на майно
18.Слідчий суддя з мотивів, зазначених у пункті 6 цієї ухвали, дійшов висновку про відповідність запчастин до військової техніки та шильдиків ознакам речових доказів та обґрунтованість накладення на них арешту з метою забезпечення їх збереження як речових доказів (пункт 1 частини 2 статті 170 КПК).
19.Суд погоджується з висновками слідчого судді та додатково звертає увагу на такі обставини.
20.Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.
21.Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).
22.З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.
23.Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає (1) наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є (2) достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.
24.Суд погоджується із висновками слідчого судді, що запчастини до військової техніки та шильдики мають суттєве значення для досудового розслідування та є речовими доказами у кримінальному провадженні, адже: (1) зазначені речі безпосередньо стосуються обставин вчинення кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах кримінального провадження № 12022221180000343; (2) до клопотання прокурора додані матеріали, які в сукупності можуть свідчити про імовірне вчинення кримінальних правопорушень та існування подій, які розслідуються в межах цього кримінального провадження; (3) за версією сторони обвинувачення саме запчастини, вузли, агрегати до військової техніки невстановленого походження та шильдики до них є предметом кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 209, частиною 4 статті 410 КК України, оскільки (а) фактичні обставини свідчать, що такі запчастини [які в подальшому поставляються на державні підприємства оборонно-промислового комплексу] одержанні злочинним шляхом [ймовірно викрадені з баз зберігання або з пошкодженої військової техніки] та (б) причетними особами ймовірно були вчинені дії, спрямовані на приховання (маскування) реального походження таких запчастин, зокрема, шляхом демонтажу із запчастини шильдика (таблички) із реальним (заводським) номером та наклеювання на них фіктивних шильдиків (табличок), отже, в окремих випадках такі запчастини безпосередньо зберегли на собі сліди злочинів (сліди знищення або спотворення заводського маркування); (в) крім того, відповідно до клопотання орган досудового розслідування перевіряє версію про те, що запчастини, які ставали предметом легалізації, є військовим майном, яке вибуло з володіння держави внаслідок протиправних дій службових осіб військових частин, у яких воно перебувало на зберіганні; (4) під час досудового розслідування детективи здійснюють збирання та встановлення доказів, що стосуються обставин вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, щодо встановлення конкретного та реального походження таких запчастин з метою підтвердження або спростування ймовірного незаконного походження таких запчастин.
25.Враховуючи наведене, Суд констатує правильність висновків слідчого судді про достатність підстав стверджувати, що запчастини до військової техніки відповідають ознакам речових доказів та можуть мати значення для кримінального провадження, тож підлягають арешту.
(2) Щодо доводу про неможливість слідчого судді повторно накладати арешт на майно та відсутність у прокурора права звертатися із клопотанням про скасування арешту
26.Щодо доводів апелянтів про відсутність можливості слідчого судді повторно накладати арешт на майно за деталізованим переліком Суд звертає увагу на таке.
27.Відповідно до клопотання прокурора встановлено, що: (1) 17-19.12.2024 детективи НАБУ у межах досудового розслідування кримінального провадження № 52023000000000580 (яке надалі постановою прокурора від 05.05.2025 було об`єднане із іншими провадженнями із присвоєнням номера № 12022221180000343) провели обшуки у 11 приміщеннях; (2) в ухвалах про надання дозволу на проведення обшуків слідчі судді надавали дозвіл на відшукання, зокрема, запчастин, вузлів та агрегатів до військової техніки, їхнього пакування, шильдиків тощо; (3) у ході проведення обшуків детективи виявили та вилучили велику кількість запчастин, а також в окремих приміщеннях - шильдиків до них; (4) постановами детективів такі речі були визнані речовими доказами, а надалі ухвалами слідчих суддів на них накладено арешти; (5) 26.05.2025-11.07.2025 детективи НАБУ за участі спеціалістів провели огляд вилучених запчастин з метою ідентифікації та деталізації переліку майна, фіксування його характеристик (заводських номерів чи інших ідентифікаційних ознак), а також забезпечення виконання вимог частини 2 статті 100 КПК; (6) у ході цього огляду з`ясовано, що у протоколах обшуків і додатках до них були допущені окремі неточності щодо правильної ідентифікації та кількості вилученого майна; (7) з огляду на це детективи склали таблиці співставлення переліків вилученого майна за протоколами обшуків із переліком оглянутих запчастин та шильдиків (додатки 4 і 5 до протоколу огляду від 11.07.2025); (8) постановами детектива від 11.07.2025 внесено зміни до постанов про визнання речовими доказами з урахуванням результатів огляду, зафіксованих у протоколі від 11.07.2025; (9) враховуючи вищеописані обставини, сторона обвинувачення з урахуванням положень частини 6 статті 9, пункту 9 частини 1 статті 7, частини 1 статті 16 КПК звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно із одночасним скасуванням попередньо накладених арештів.
28.За результатами апеляційного розгляду Суд дійшов висновку про можливість накладення арешту на майно за оновленим переліком та відповідність такого майна ознакам речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки: (1) клопотання прокурора стосується накладення арешту на те ж майно, на яке вже було накладено арешти відповідними ухвалами слідчих суддів, проте за оновленим (деталізованим щодо найменування та ідентифікаційних ознак) переліком; (2) зазначене обумовлене тим, що: (а) детективами НАБУ протягом 17-19.12.2025 було проведено обшуки одночасно за 11 локаціями, вилучено значну кількість майна військового призначення, при цьому його чітка ідентифікація та деталізація потребувала тривалого часу та участі спеціалістів, що володіють спеціальними знаннями у відповідній сфері; (б) детективи НАБУ за участі спеціалістів протягом 26.05.2025-11.07.2025 провели огляд запчастин та шильдиків, за результатами чого було ідентифіковано та деталізовано перелік майна, зафіксовано його характеристики (найменування по номенклатурі, заводські номери та інші ідентифікаційні ознаки), що відображено у протоколі огляду від 11.07.2025; (3) скасування оскаржуваної ухвали в свою чергу не змінить статусу майна, вилученого під час обшуків, оскільки таке майно залишається арештованим відповідно до попередніх ухвал слідчих суддів; (4) на цьому етапі досудового розслідування не встановлено власників запчастин до військової техніки та шильдиків, що в свою чергу підтверджується апелянтами; (5) арешт майна за оновленими (деталізованим) переліком сприятиме правовій визначеності щодо конкретизації та ідентифікаційних такого майна, що у свою чергу гарантуватиме власникам (у разі їх встановлення) розуміння того, яке саме майно арештоване та створить для них можливість належним чином захищати та реалізувати свої права та інтереси; (6) під час апеляційного розгляду адвокати зазначили, що у них немає наміру (відсутня зацікавленість) у поверненні такого майна, вони не володіють інформацією, яке точно майно було вилучене під час обшуків, фактично не здійснюють захист права власності осіб, чиї інтереси вони представляють, проте висловлюють вимогу у скасуванні оскаржуваної ухвали з огляду на те, що наявні переживання щодо можливості включення стороною обвинувачення до деталізованого переліку майна нових речей, які не були вилучені під час обшуків; (7) колегія суддів зазначає, що такі сумніви та переживання спростовуються тим, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно та рішення суду апеляційної інстанції за результатами її перегляду не є такими, що встановлюють юридичний факт місця знаходження (вилучення) такого майна; (8) правовою підставою накладення арешт на майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу є його відповідність критеріям (ознакам), передбаченим статтею 98 КПК, що й було встановлено слідчим суддею та судом апеляційної інстанції у цьому провадженні [більш детально щодо цього зазначено вище]; (9) ухвали слідчих суддів не мають преюдиційного значення для суду, сторона власників (володільців) майна під час судового провадження у разі направлення обвинувального акта до суду матимуть процесуальні можливості ставити під сумнів та спростовувати факт вилучення такого майна за конкретними адресами під час обшуків та суд за більш високим стандартом доказування буде оцінювати такі доводи та встановлювати відповідні обставини провадження; (10) при цьому неможливість встановити джерело походження майна не є підставою для відмови у клопотанні прокурора про арешт речей з метою забезпечення їх збереження як речових доказів; (11) Суд звертає окрему увагу, що проведення обшуків було в обов`язковому порядку зафіксоване за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів відповідно до положень абзацу 2 частини 1 статті 107, частини 10 статті 236 КПК, від учасників слідчих (розшукових) дій (зокрема, володільців майна та їх представників) зауваження не надходили; (12) крім того, під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_12 заначив, що у такій ситуації доцільним було б поданням прокурором не клопотання про скасування попередньо накладеного арешту та накладення арешту на усе майно за деталізованим переліком, а здійснити відокремлення майна, на яке не було накладено арешт, та подати клопотання про арешт того майна, що відсутнє у переліку попередніх ухвал слідчого судді, проте у цій ситуації, на думку адвоката, слідчий суддя повинен був відмовити у його задоволенні з тієї підстави, що прокурором пропущений строк звернення до слідчого судді. Таким чином, адвокат фактично не заперечував можливість накладення арешту на майно із врахуванням його оновленого переліку, однак висловив незгоду саме із обраним прокурором процесуальним способом реалізації такого права на звернення до суду [а саме поданням клопотання про накладення арешту на все майно одночасно зі скасуванням попередніх ухвал про арешт майна].
29.У цьому ж аспекті щодо доводів апелянтів про те, що прокурор не наділений процесуальними правами звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту на майно, Суд зазначає, що: (1) у цьому провадженні ключовим є подання прокурором клопотання саме про арешт майна за оновленими (деталізованим) переліком; (2) при цьому з метою уникнення правової невизначеності щодо одночасного існування двох арештів на одне і те ж майно у межах одного кримінального провадження прокурор одночасно в клопотанні про арешт майна висловив прохання про скасування попередньо накладених арештів на майно; (3) право прокурора на подання клопотання про скасування арешту на майно хоч і прямо не передбачене положеннями статті 174 КПК, проте відповідає засадам кримінального провадження (зокрема, пунктом 9 частини 1 статті 7 та статтею 16 КПК передбачена гарантія недоторканності права власності), направлене на досягнення завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК, гарантує забезпечення прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, зокрема, володільців та власників майна (у разі їх встановлення); (4) при цьому колегія суддів звертає увагу, що адвокат ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, викладаючи доводи щодо неможливості прокурора подавати клопотання про скасування арешту на майно, не висловлює прохання про скасування оскаржуваної ухвали в частині скасування раніше накладеного арешту на майно, отже, такий аргумент взагалі виходить за межі апеляційної скарги представника.
30.Отже, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що звернення до слідчого судді із повторним клопотанням про арешт майна та одночасним скасуванням попередньо накладеного арешту хоч і не передбачене положеннями КПК, проте у цій справі відповідає засадам кримінального провадження та направлене на досягнення його завдань.
31.Враховуючи викладене, Суд не вбачає допущення слідчим суддею жодних порушень КПК, які б поставили б під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
32.У зв`язку із цим Суд також відхиляє вимогу апеляційної скарги адвоката ОСОБА_13 щодо постановлення окремої ухвали про доведення до відома Вищої ради правосуддя про допущені слідчим суддею на переконання представника порушення вимог законодавства України.
(3) Щодо доводу про те, що прокурор пропустив строк звернення з клопотанням про арешт майна
33.В апеляційних скаргах адвокати стверджують, що прокурор пропустив строк звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.
34.Суд в цьому аспекті звертає увагу, що сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні (як і для інших підстав для арешту).
35.Ця позиція є усталеною в практиці Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (наприклад, ухвали АП ВАКС від 05.12.2019 у справі № 991/1463/19, від 16.12.2019 у справі № 991/1463/19, від 10.03.2020 у справі № 991/743/20, від 13.04.2020 у справі № 760/18778/18, від 04.06.2020 у справі № 757/60650/19-к, від 25.11.2020 у справі № 991/9134/20, від 08.02.2021 у справі № 991/271/21, від 04.08.2021 у справі № 991/4521/21, від 18.08.2021 у справі № 991/4524/21, від 09.02.2023 у справі № 991/6665/22, від 05.06.2023 у справі № 991/4336/23, від 14.06.2023 у справі № 991/4432/23, від 16.06.2023 у справі № 991/4770/23, від 17.07.2023 у справі № 991/4435/23, від 18.07.2023 у справі № 991/4434/23, від 18.07.2023 у справі № 991/4427/23, від 24.10.2023 у справі № 991/7908/23, від 04.12.2024 у справі № 991/11676/24, від 11.02.2025 у справі № 991/460/25).
36.Так, такої підстави як пропуск строку на звернення з клопотання про арешт не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт (частини 1 та 2 статті 173 КПК). Це обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту. Суд також зазначає, що сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи щодо збереження речових доказів не припиняє необхідності виконати цей обов`язок і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії.
37.При цьому Суд враховує, що: (1) у цьому кримінальному провадженні арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів вже накладений ухвалами слідчих суддів та прокурор подав клопотання саме про накладення арешту на це ж майно за оновленим (деталізованим) переліком; (2) стаття 171 КПК не передбачає строків звернення до слідчого судді із клопотанням про повторний арешт майна; (3) навіть порушення процесуального строку на подання клопотання про арешт майна не може нівелювати доказове значення речей, що відповідають критеріям речового доказу, перешкоджати досягненню цілей й завдань кримінального провадження.
38.Підсумовуючи наведене, Суд зазначає, що вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення доказу в кримінальному провадженні, а не від того, чи своєчасно звернувся слідчий, прокурор з відповідним клопотанням до слідчого судді. 
(4) Щодо інших доводів апеляційних скарг
39.Апелянти наводять також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому Суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).
Висновки Суду за результатами розгляду апеляційних скарг
40.За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити ухвалу без змін (частина 3 статті 407 КПК).
41.Враховуючи, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження відносно арештованих речей, а мотиви ухвали слідчого судді не спростовані, Суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді має бути залишена без змін.
42.Щодо дотримання справедливого балансу між публічними та приватними інтересами при постановленні оскаржуваної ухвали Суд звертає увагу, що: (1) високий суспільний інтерес у цій справі обумовлений необхідністю ефективного розслідування можливих кримінальних проваджень в умовах повномасштабного вторгнення на територію України держави-агресора, окупації частини територій нашої держави, діючого воєнного стану; (2) тимчасовий характер позбавлення можливості володіння та користування майном (без позбавлення права власності) обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого статтею 174 КПК, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. 
43.Керуючись статтями 98, 132, 170-174, 403, 404, 405, 407, 419, 532 КПК, колегія суддів постановила:
1.Апеляційні скарги - залишити без задоволення.
2.Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 21.10.2025 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 ОСОБА_1 
Судді                                                                                         ОСОБА_2 
ОСОБА_3