Єдиний унікальний номер №538/2250/25
Провадження №2/538/209/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі: 
головуючої судді - Кунець М.Г.,
секретар судового засідання - Петрова С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (місцезнаходження: вул. Багговутівська, 17-21, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 40484607) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Суд
в с т а н о в и в :
Стислий виклад позиції сторін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі-позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову позивач пояснює, що 13 листопада 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 101698549, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.1.2.-1.4. договору кредиту, сума (загальний розмір) кредиту становить 25 000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 345 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 13.11.2024 (дата надання кредиту). Строк, на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів. Повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів): 24.10.2025 (дата остаточного погашення заборгованості).
Пунктом 1.5.1. договору кредиту передбачено, що комісія за надання кредиту: 2500,00 грн., яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти позичальника (п.2.1. договору кредиту). 
Позикодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти, шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору кредиту. 
В свою чергу, відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим за договором про споживчий кредит № 101698549, утворилась заборгованість у розмірі 74 076,19 грн., яка складається з наступного: 25 000,00 грн. – заборгованість по кредиту, 18 326,19 грн. – заборгованість по відсоткам, 2500,00 грн. – заборгованість по комісії за надання кредиту, 15750,00 грн. – заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, 12 500,00 грн. – заборгованість за неустойкою.
Оскільки, боржниця свої зобов`язання не виконала, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості в судовому порядку.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву.
У судове засідання сторони у справі не викликалися, однак повідомлялися про розгляд вказаної судової справи судом. 
Представник позивача просив розгляд справи проводити у їх відсутності, про що вказав у позовній заяві, позовні вимоги підтримав.
Відзиву та клопотань від відповідачки до суду не надходило.
Відповідачка про розгляд справи повідомлялася шляхом направлення на адресу її зареєстрованого місця проживання кореспонденції, а саме: копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Однак, вказана кореспонденція повернулася 24.12.2025 на адресу суду з відміткою пошти «Адресат відсутній ».
Крім того, відповідачка про розгляд судової справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно вимог ст. 128 ЦПК України відповідачка є такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася за місцем її реєстрації. Заяв та клопотань до суду не направляла, відзиву не подавала, підстав для відкладення розгляду справи немає.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами, встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 13 листопада 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 101698549, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а. с. 11) .
Відповідно до п.1.2.-1.4. договору кредиту, сума (загальний розмір) кредиту становить 25 000,00 грн. Кредит надається загальним строком на 345 днів за умови виконання позичальником графіку платежів, з 13.11.2024 (дата надання кредиту). Строк, на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів. Повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів): 24.10.2025 (дата остаточного погашення заборгованості) (а. с. 12-15).
Пунктом 1.5.1. договору кредиту передбачено, що комісія за надання кредиту: 2500,00 грн., яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти позичальника (п.2.1. договору кредиту). 
Позикодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти, шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору кредиту. 
Факт перерахування коштів за договором №101698549 від 13.11.2024 підтверджується довідкою за вихідним номером №84972630, з якої вбачається, що 13.11.2024 через систему EasyPay платником ТОВ «ФК «Контрактовий дім», було перераховано 25000,00 грн. на картку НОМЕР_2 (а. с. 18). 
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим за договором про споживчий кредит № 101698549, утворилась заборгованість у розмірі 74 076,19 грн., яка складається з наступного: 25 000,00 грн. – заборгованість по кредиту, 18 326,19 грн. – заборгованість по відсоткам, 2500,00 грн. – заборгованість по комісії за надання кредиту, 15750,00 грн. – заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, 12 500,00 грн. – заборгованість за неустойкою.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі -ЦК України) та Законом України «Про електронну комерцію».

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною першою статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підставі статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з абзацу 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Мотивована оцінка і висновки суду.

Відповідно до договору та квитанцій про перерахунок коштів, кредитором надавалися позичальнику кредитні кошти, а відповідачка отримувала їх у вказаних розмірах, а отже, позивачем виконано зобов`язання за договором належним чином та в повному обсязі.
Оскільки, відповідний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідачка підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, відповідачка уклала електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Крім того, поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами».
Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Суд зазначає, що уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не виконала належним чином взяте на себе відповідно до умов договору зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків, комісії, у зв`язку з чим має перед позивачем невиконане зобов`язання зі сплати заборгованості.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України).
Одним із способів захисту майнових прав відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України є примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачкою у свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.
До позовної заяви долучено розрахунок заборгованості відповідачки за користування кредитом, розмір якої становить 74 076,19 грн., яка складається з наступного: 25 000,00 грн. – заборгованість по кредиту, 18 326,19 грн. – заборгованість по відсоткам, 2500,00 грн. – заборгованість по комісії за надання кредиту, 15750,00 грн. – заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, 12 500,00 грн. – заборгованість за неустойкою ( а. с. 20).
Відповідачка відзиву на позовну заяву та заперечень, що вона не розуміє зміст умов та правил надання кредиту, або не ознайомлена саме з тими умовами, які долучені позивачем до матеріалів справи, не надала, доказів, які б спростували наявність заборгованості перед позивачем, або доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України, суду не надано, у зв`язку з чим, суд, при розгляді справи, не має підстав піддавати надані позивачем докази сумніву.
За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх договірних зобов`язань, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка допустила прострочення платежів щодо повернення кредиту, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов договору, ці суми підлягають стягненню на користь позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжного доручення при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 ,40 грн.
Зважаючи на те, що позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідачки.
Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Так, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Стороною позивача ставиться вимога про стягнення на користь товариства 10 000,00 грн. на правову допомогу.
Із правової позиції Великої Палати Верховного Суду вбачаєтться, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), a також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 

Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були тaкi витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обгрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12- 171гс19). 
Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у своїх рішеннях від 12 жовтня 2006p. y справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначив, що присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фaктичними і неминучими, a їхній розмір обгрунтованим. У рішенні ЕСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, якi мають розумний розмір. 
Суд, враховуючи вищезазначене, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг тa витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності тa співрозмірності, вважає за можливе стягнути з вiдпoвiдaчки на користь позивача 1 000 (одну тисячу) гривень 00 копійок витрат на пpaвничy допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витpaт для цієї cпpaви. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 207, 526, 530, 610, 629, 1046, 1048, 1054 ЦК України, статтями 12, 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, 

у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заборгованість за кредитним договором в розмірі 74076 (сімдесят чотири тисячі сімдесят шість) гривень 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча ) гривень 00 копійок. 

Відмовити у стягненні із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (місцезнаходження: вул. Багговутівська, 17-21, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 40484607).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення виготовлено 19 січня 2026 року.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ