РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/19677/25
Провадження № 22-ц/4815/136/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.
учасники справи: 
заявник: ОСОБА_1 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Теперика О.В. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Гордійчук І.О., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі №569/19677/25

в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області про видачу обмежувального припису.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 , у житловому будинку, який належить на праві спільної сумісної власності її малолітнім дітям. У зазначеному будинку також проживають мати заявниці – ОСОБА_2 та старша сестра ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю. 
ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, систематично вчиняє конфлікти та висловлює погрози на адресу заявниці. У зв`язку з цим, неодноразово зверталася до правоохоронних органів, за результатами чого стосовно ОСОБА_2 було застосовано заборонний припис.
Незважаючи на застосовані заходи реагування, ОСОБА_2 продовжує вчиняти домашнє насильство, шляхом образ на неї та дітей, що створює нестерпні умови проживання для ОСОБА_1 та її малолітніх дітей. Крім того, поведінка ОСОБА_2 надто агресивна, погрожує їй фізичною розправою та вбивством.
Просила суд видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 місяців із встановленням таких обмежень: заборона перебування за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборона наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання, перебування та навчання дітей, зокрема до Рівненського ліцею №28 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборона будь-якого контакту із заявницею та її дітьми шляхом листування, телефонних переговорів, особисто чи через третіх осіб. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , заінтересована особа Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області про видачу обмежувального припису відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити вимоги у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення у справі суд, не надав належної оцінки діям ОСОБА_2 , зокрема її протиправній поведінці, яка має систематичний характер та свідчить про наявність ризику повторного домашнього насильства.
Разом із тим судом не було досліджено обставини, що ОСОБА_2 не має зареєстрованого місця проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 та не є власником зазначеного будинку, що має істотне значення для вирішення питання про можливість застосування обмежувального припису.
Крім того, при прийняті рішення не враховано, що стосовно кривдника неодноразово складалися адміністративні протоколи за вчинення хуліганства, що підтверджує агресивну та асоціальну поведінку останньої.
Також зазначає, що зверталася до органу опіки та піклування Рівненської міської ради щодо створення неналежних умов проживання для сестри, оскільки ОСОБА_2 , будучи її опікуном, неналежно виконує покладені на неї обов`язки, що додатково підтверджує наявність підстав для застосування заходів захисту.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми – ОСОБА_4 ОСОБА_5 .. ОСОБА_6 , а також матір`ю ОСОБА_2 та рідною сестрою – ОСОБА_3 , яка перебуває під опікою матері та потребує стороннього догляду, проживають у будинку АДРЕСА_1 . 
Матеріли справи містять дані про звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до правоохоронних органів, щодо конфліктів між ними у період з грудня 2024 по вересень 2025 року. 
Згідно відомостей Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, а також 18.12.2024 винесення щодо неї обмежувального припису строком на 6 місяців. 
01, 02 та 14 вересня 2025 Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області складено адміністративні протоколи на ОСОБА_2 за частиною 1, 2 статті 173-2 КУпАП України вчинення домашнього насильства та частиною 2 статті 173-8 КУпАП України невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений. Рішення по яких не прийнято.
Крім того, 02 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис серії АА №170896.
Розділ 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Так, згідно з положеннями ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).
Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону).
У постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) Верховний Суд зробив висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону).
Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Заявниця, звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, посилалась на те, що мати вчиняє щодо неї та її дітей психологічне та фізичне насильство.
На підтвердження вчинення домашнього насильства заявниця надала до суду заборонний припис серії АА №170896. стосовно ОСОБА_2 від 02 вересня 2025 року та відомості Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, ч. 2 ст.173-8, ч.1 ст.173-1, ч. 2 ст.173-2. 
Сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного, економічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що остання вчинила щодо неї чи її дітей домашнє психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства відповідно до положень ст.16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
Відсутні в матеріалах справи і докази того, що ОСОБА_2 поставлена на профілактичний облік, як кривдник - відносно своїх доньок та онуків. 
Однак, беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявницею до суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника та дітей у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.
Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Теперика О.В. залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 05.02.2026 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Боймиструк С.В.