Головуючий І інстанції: М.В. Довгопол

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 р. 	Справа № 440/7661/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 11.08.25 по справі № 440/7661/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Міністерства оборони України   
про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, в якій просив суд:
- визнати протиправним і скасувати пункт 3 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 квітня 2025 року №16/в про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 16 серпня 2023 року внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 16 серпня 2023 року внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року, відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) та в Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірним рішенням відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 16 серпня 2023 року внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, з посиланням на те, що ОСОБА_1 у 2023 році під час чергового переогляду групу інвалідності та її причинний зв`язок залишено без змін, тому він не має права на доплату одноразової грошової допомоги. Проте, позивачем зазначено, що виплата ОГД при отриманні другої групи інвалідності внаслідок травми, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, яка передбачена ст.ст.97-100 ЗУ «Про Національну поліцію», отримана у 2019 році, взагалі не пов`язана з виплатою ОГД внаслідок встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок тих же причин під час служби в ЗСУ у 2023 році. Встановлення другої групи інвалідності у 2023 році відбулося зовсім з іншого нещасного випадку – поранення під час виконання бойового завдання в ЗСУ, з іншого діагнозу (захворювання), іншої отриманої травми, що є окремою правовою підставою отримання ОГД згідно ст. 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 . Більше того, отримана виплата ОГД в поліції проведен
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що статуси особи з інвалідністю отримані позивачем у 2019 та у 2023 є різними за причиною їх отримання, різні за нещасними випадками, що сталися під час служби у різних відомствах, різні за характером ушкоджень, різні захворювання настали у позивача внаслідок різних нещасних випадків.
Позивач наголошує, що не потребував ніяких повторних оглядів та не претендував на зміну групи інвалідності, оскільки, на огляд МСЕК його направили для документального підтвердження нового факту, що крім встановленої безстроково 2 групи інвалідності за діагнозом в поліції (нога), він отримав нове каліцтво або травму (голови) та втратив своє здоров`я під час служби в ЗСУ та «захисту Батьківщини», вказана травма самостійно призвела до встановлення 2 групи інвалідності без врахування попередніх травм, отриманих в поліції (2015).
На переконання позивача, у 2023 він отримав самостійну підставу для виплати ОГД у зв`язку з травмою, отриманою під час захисту Батьківщини у ЗСУ, яка призвела до встановлення 2 групи інвалідності.
Відповідач не скориставшись своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.08.2001 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 24.07.2019 - у Національній поліції, про що свідчать записи у трудовій книжці серії НОМЕР_1 /а.с. 27/.
21.07.2015 із позивачем стався нещасний випадок при виконанні службових обов`язків, про що складено Акт № 51 про нещасний випадок /а.с. 28 – 29/.
Згідно із свідоцтвом про хворобу № 144/С від 26.06.2019, складеним медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області», позивача визнано непридатним до служби в поліції, встановлено, що травма отримана під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, захворювання – пов`язане з проходженням служби в поліції /а.с. 31 – 32/.
З 10.09.2019 позивачу встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою, отриманою під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і охорони незалежності , суверенітету та територіальної цілісності України, про що свідчить довідка МСЕК серії АВ № 0070593 від 30.09.2019 /а.с. 31, зворотній бік/.
Довідкою ГУНП в Полтавській області від 11.09.2024 № 7898-2024 засвідчено, що ОСОБА_1 призначено і виплачено ГУНП в Полтавській області одноразову грошову допомогу 23.06.2018 в сумі 112 000 грн у разі часткової втрати працездатності та 24.12.2019 в сумі 464300 грн у разі встановлення ІІ групи інвалідності, відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» /а.с. 33/.
25.02.2022 позивача мобілізовано у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022. З 25.02.2022 по 16.08.2023 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_3 /а.с. 44 – 48/.
Під час проходження військової служби 23.01.2023 позивач отримав травму – «мінно-вибухова травма, проникаюче корнеосклеральне поранення з випадінням внутрішньоочних оболонок, гіфема, травматична катаракта, ВОСТ, гемофтальм лівого ока», про що складено довідку про обставини травми від 15.05.2023 № 402 /а.с. 50/.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ 3№ 114206 ОСОБА_1 за результатами повторного огляду 07.09.2023 встановлено з 16.08.2023 другу групу інвалідності безстроково у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини /а.с. 51/.
Листом від 10.10.2024 № 981/9/1/1637/С ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслано на ім`я директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , із заявою ОСОБА_1 та іншими документами /а.с. 86 – 94/. Зазначено, що командування вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року.
Розглянувши подані документи, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі – Комісія) дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 солдату у відставці ОСОБА_1 , якого 16.08.2023 звільнено з військової служби та 10.09.2019 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операцій, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, на підставі довідки МСЕК серія АВ № 0070593 від 10.09.2019, а 16.08.2023 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААГ № 114206 від 16.08.2023.
Відповідне рішення знайшло відображення у пункті 3 протоколу засідання Комісії від 04.04.2025 № 16/в, затвердженому тимчасово виконуючим обов`язки державного секретаря Міністерства оборони України 09.04.2025 /а.с. 95/.
Рішення мотивоване тим, що зважаючи на те, що ОСОБА_1 в 2023 році під час чергового переогляду групу інвалідності та її причинний зв`язок залишено без змін, він не має права на доплату одноразової грошової допомоги. Одноразову грошову допомогу призначено та виплачено через органи Національної поліції України в сумі 576300 грн, що підтверджується довідкою начальника управління ФЗтаБО ГУНП Полтавської області від 11.09.2024 № 7898-2024.
Не погодившись із пунктом 3 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 квітня 2025 року №16/в, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що пункт 3 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 квітня 2025 року №16/в про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 16 серпня 2023 року внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, ґрунтується на вимогах законодавства, прийнятий з урахуваннях усіх істотних обставин, а тому не підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а відповідні позовні вимоги та похідні від них вимоги не підлягають задоволенню.
Колегія суддів переглядаючи дану адміністратину справу в межах доводів апеляційної скарги сформувала ключове питання яке постало перед судом у цій справі:
Чи правомірна відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, якому первинно встановлено інвалідність ІІ групи 10.12.2019 внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операцій, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, та надалі 16.08.2023 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок іншої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі Закон № 2011-XII) (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
За змістом абзаців 1 - 3 пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).
У разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
За приписами пунктів 6, 10 статті 16- 3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 2024 р. № 714) затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок № 975, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 Порядку № 975 визначено, що цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та осіб, звільнених з військової служби (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду/оцінювання та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Відповідно до підпункту 1 пункту 17 Порядку № 975 у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин у розмірі:
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Згідно з пунктом 19 Порядку № 975 якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (зокрема внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Пунктом 22 Порядку № 975 передбачено, що призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюються Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, розвідувальним органом Міноборони, Службою зовнішньої розвідки та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до пункту 31 Порядку № 975 якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Порядком, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
Пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
У постанові від 16.04.2019 у справі № 822/975/18 Верховний Суд дійшов до висновку, що факт отримання грошової допомоги (компенсаторних виплат) позбавляє особу можливості у майбутньому повторно претендувати на отримання такого ж виду соціальної допомоги, як одноразова грошова допомога відповідно до інших законів, зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02.03.2023 у справі № 580/2611/19, від 06.12.2023 у справі № 2340/5043/18.
Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за умови дотримання яких здійснюється призначення та виплата допомоги, визначено статтями 97-101 Закону № 580-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі:
визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII );
визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII ).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 99 Закону № 580-VIII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:
3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у п. 3, інвалідності:
а) I групи 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
б) II групи 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
в) III групи 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у п. 4, інвалідності:
а) I групи 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
б) II групи 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
в) III групи 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 97 Закону № 580-VIII).
Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських у тому числі курсантів, слухачів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - заклади освіти), поліцейських, які були відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади (далі - органи державної влади) визначено Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженими Наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 № 4 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України 21.09.2017 № 788) ( далі – Порядок № 4).
Підпунктами 2, 4 пункту 4 розділу 1 Порядку № 4 передбачено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
Отже, Законом України «Про Національну поліцію» було передбачено для поліцейських право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення – 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, так і Законом № 2011-ХІІ для військовослужбовців визначено право на одноразову грошову допомогу у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, а саме, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІI групи – у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Аналізуючи наведене правове регулювання колегія суддів вважає, що право на одноразову грошову допомогу, передбачене як Законом № 2011-ХІІ для військовослужбовців, так і Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII для поліцейських, має спільну правову природу та мету – надання одноразової державної фінансової підтримки особі у зв`язку з настанням соціального ризику (втрати працездатності) під час виконання обов`язків публічної служби і хоча адміністрування цих виплат покладено на різні відомства (Міноборони, МВС), джерелом фінансування є Державний бюджет України. З метою уникнення подвійних виплат нормою пункту 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що якщо особа одночасно має право на ОГД за цим Законом та іншими актами, виплата здійснюється за однією з підстав за її вибором.
Виходячи з положень пункту 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, колегія суддів зазначає, що позивач, який після встановлення з 10.09.2019 другої групи інвалідності у зв`язку з травмою, отриманою під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і охорони незалежності , суверенітету та територіальної цілісності України, про що свідчить довідка МСЕК серії АВ № 0070593 від 30.09.2019 /а.с. 31, зворотній бік/, отримав одноразову грошову допомогу 24.12.2019 в сумі 464300 грн відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», що підтверджено довідкою ГУНП в Полтавській області від 11.09.2024 № 7898-2024 /а.с. 33/, таким чином реалізував право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ групи інвалідності, тому правові підстави для призначення йому повторно одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку із визнанням особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок іншої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відсутні.
Колегія суддів не бере до уваги аргументи позивача про те, що встановлення другої групи інвалідності у 2023 році відбулося зовсім з іншого нещасного випадку – поранення під час виконання бойового завдання в ЗСУ, з іншого діагнозу (захворювання), іншої отриманої травми, що є окремою правовою підставою отримання ОГД згідно ст. 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, Закон № 2011-ХІІ пов`язує підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги саме із встановленням військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), а не з кожним фактом отриманого поранення (контузії, травми або каліцтва).
В силу вимог абзацу 1 пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Отже, Законом передбачено лише право на отримання військовослужбовцем одноразової грошової допомоги в більшому розмірі (з урахуванням раніше виплачених сум) за наявності двох альтернативних умов, а саме, встановлення вищої групи інвалідності після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) або зміна її причинного зв`язку.
Разом з тим, законодавцем чітко обумовлено, що така інвалідність може бути встановлена у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв.
У постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.12.2024 у справі № 240/19209/21 стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, також зроблено висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Наведена правова позиція щодо права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, яка виплачується з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги узгоджується з висновками, сформульованими Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.07.2020 у справі №240/10153/19, від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 та Верховним Судом у постанові від 08.04.2024 у справі №240/512/22.
Проте, оскільки під час повторного огляду 16.08.2023 органом МСЕК групу інвалідності позивачу залишено без змін (ІІ група), а зміна формулювання причинного зв`язку не дає права позивачу на отримання грошової допомоги у більшому розмірі, відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на висновки у постанові Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 240/21783/21, оскільки правовідносини у вказаній справі не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, тому відповідні висновки не є релевантними для цієї справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункт 3 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 квітня 2025 року №16/в про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 16 серпня 2023 року внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, ґрунтується на вимогах законодавства, прийнятий з урахуваннях усіх істотних обставин, а тому не підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а відповідні позовні вимоги та похідні від них вимоги не підлягають задоволенню.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року по справі № 440/7661/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 по справі № 440/7661/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   В.В. Катунов