ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/1583/24
Номер провадження 22-ц/818/312/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 10 червня 2025 року в складі судді Бабенко Ю.П. по справі № 644/1583/24 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа-Банк» (на теперішній час змінена назва на АТ «Сенс Банк») угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631574231. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого в нього утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 202 179,63 грн.
Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 631574231 у розмірі 202 179,63 грн, а також судовий збір.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором № 631574231 у розмірі 202 179,63 грн та судовий збір 3032,69 грн.
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через представника подав заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року та призначено справу до розгляду.
05 березня 2025 року представник відповідача адвокат Караченцев Ю.Л. подав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що посилання в оферті на договір, який розмішений на сайті, не може вважатися складовою оферти. Крім того, банк не надав суду примірника такого договору в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин. В оферті від 25 січня 2021 року плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази можливості її нарахування. Ні оферта, ні паспорт споживчого кредиту не містять визначення заборгованості по «простроченому тілу кредиту» та «несанкціонована заборгованість». Позивачем взагалі не відображено нарахування боржнику відсотків за користування кредитними коштами за фіксованою ставкою в 39,99% річних та по Програмі - 0,01%, що є невід`ємною умовою оферти. Банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання коштів за розрахунково-касове обслуговування на загальну суму 5 158,00 грн, яку слід відняти від заборгованості за тілом кредиту. Доказів отримання позичальником досудової вимоги позивачем не надано.
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 10 червня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за договором № 631574231 у розмірі 202 179,63 грн. Компенсовано Акціонерному товариству «Сенс Банк» судові витрати в розмірі 3032,69 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього у повному обсязі.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 11 червня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Караченцев Ю.Л. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову банку.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у позовній заяві банк посилався на кредитний договір від 11 квітня 2023 року, однак доказів укладення такого договору не надано, натомість у матеріалах справи містяться оферта, акцепт, анкета-заява та паспорт від іншої дати - 25 січня 2021 року. У досудовій вимозі також вказана дата договору 11 квітня 2023 року, а доказів направлення досудової вимоги саме за договором від 25 січня 2021 року не надано, тож вимоги банку є передчасними. Банком не було надано суду доказів виникнення у відповідача обов`язку щодо повного погашення заборгованості та повернення кредитних коштів згідно умов договору. Заявлена заборгованість по «простроченому тілу кредиту» та «несанкціонованій заборгованості» є необґрунтованою, оскільки ні оферта, ні паспорт споживчого кредиту не містять визначення такої заборгованості. Банком неправомірно списано кошти за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 5158,00 грн, що підлягають вирахуванню з суми боргу. 
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 05 лютого 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
АТ «Сенс Банк» отримано в електронному кабінеті 05 липня 2025 року (а.с. 211).
Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 13 липня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 212-213). 
Судова повістка на ім`я адвоката Караченцева Ю.Л. повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 17 липня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 215-216). 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 січня 2021 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, номер угоди 631574231, відповідно до якої позичальник пропонує АТ «Альфа-Банк» відкрити йому поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні і випустити міжнародну платіжну картку MasterCard DEBIT WORLD строком дії 5 років з моменту виписку. Відповідно до вказаної оферти максимальна сума кредиту (кредитної лінії) складає 200 000,00 грн, сума доступного кредиту (кредитної лінії) на момент складання цієї оферти 50 000,00 грн, процентна ставка 39,99% річних, фіксована. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн (а.с. 4).
Підписанням цієї оферти позичальник беззаперечно підтверджує, що перед укладанням угоди ознайомлений, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.
Всі відносини, що не врегульовані угодою, запропоновано позичальником врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в угоді, чинна редакція якого розміщена на сайті банку www.alfabank.ua.
У цей же день ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, відомості за яким є аналогічними оферті на укладання угоди про надання кредиту від 25 січня 2021 року (а.с. 5).
Також 25 січня 2021 року відповідач підписав заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк», якою підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та АТ «Альфа Банк» (а.с.4 зворот).
З виписки по рахунку за договором № 631574231 за період 25 січня 2021 року по 17 липня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість, поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки складає 205 100,20 грн.
Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» було змінено найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що 30 листопада 2022 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 22-25).
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 25 січня 2021 року у ОСОБА_1 станом на 17 липня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 202 179,63 грн, з яких: за тілом кредиту – 75 067,82 грн; - заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 100 776,05 грн; за відсотками за користування кредитом – 23 400,08 грн; за овердрафтом (несанкціонованою заборгованістю) – 2935,68 грн, що підтверджується розрахунком банку. З вказаного розрахунку також вбачається, що у рахунок комісії за розрахунково-касове обслуговування сплачено 5139,00 грн (а.с. 11).
26 січня 2024 року банком направлено на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань за договором № 631574231 у розмірі 202 179,63 грн протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше 35 днів з моменту її надсилання (а.с. 16-21).
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як встановлено судом, 25 січня 2021 року між АТ «Альфа Банк», який змінив назву на АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631574231.
З наданої позивачем виписки з карткового рахунку вбачається, що банк виконав свої зобов`язання, відкрив ОСОБА_1 рахунок та видав кредитну картку, якою останній активно користувався, здійснюючи відповідні платежі і частково погашаючи заборгованість, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Однак відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим банком 26 січня 2024 року направлено йому вимогу про погашення заборгованості у повному обсязі.
Банком на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Посилання ОСОБА_1 на зазначення у позовній заяві та досудовій вимозі іншої дати укладення договору (11 квітня 2023 року, а не 25 січня 2021 року), не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог банку, оскільки у вказаних документах зазначено номер кредитного договору – 631574231, отже, предметом спору є саме вимоги за кредитним договором, який міститься у матеріалах справи, і досудова вимога стосується саме цього договору.
Твердження ОСОБА_1 про те, що заявлена заборгованість по «простроченому тілу кредиту» та «несанкціонованій заборгованості» є необґрунтованою, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність відповідної заборгованості підтверджується випискою по рахунку.
Разом з тим, колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з висновками суду першої інстанції щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22) зазначив, що встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суди попередніх інстанцій не врахували, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частин 1-2, 5, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
З матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Із розрахунку та виписки по рахунку відповідача вбачається, що станом на 17 липня 2023 року банком неправомірно нараховано позичальнику комісію за розрахунково-касове обслуговування на загальну суму 5139,00 грн, яка підлягає вирахуванню із загального розміру заборгованості.
Крім того, у ході розгляду справи судом першої інстанції відповідач посилався на те, що у порядку виконання заочного рішення у цій справі, яке ухвалою суду від 28 листопада 2024 року скасовано, з нього на користь банку стягнуто приватним виконавцем 56 719,34 грн і просив у разі задоволення позову зменшити розмір заборгованості на вказану суму (а.с. 130-132).
Дійсно, на виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 травня 2024 року у цій справі 04 липня 2024 року було видано виконавчий лист № 644/1583/24, на підставі якого 19 липня 2024 року було відкрито виконавче провадження № 75580696 про стягнення заборгованості у розмірі 202 179,63 грн (а.с. 154). 
З довідки приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренка Д.О. від 07 квітня 2025 року № 01-29/38287 вбачається, що у межах виконавчого провадження № 75580696 у період з 22 липня 2024 року по 17 грудня 2024 року на рахунок виконавця надійшли кошти у розмірі 62 691,26 грн, з яких перераховано стягувачу 56 719,34 грн (а.с. 155).
21 січня 2025 року виконавче провадження № 75580696 закінчено у зв`язку зі скасуванням заочного рішення суду. Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом становить 145 460,29 грн (а.с. 154).
Судом першої інстанції зазначену обставину не з`ясовано, а отже помилково визначено розмір заборгованості за кредитним договором без врахування фактично погашеної частини заборгованості в рамках виконавчого провадження № 75580696.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 607/28016/19, результат аналізу змісту Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що він не регулює питання зарахування стягнених коштів за одним виконавчим провадження на виконання іншого виконавчого провадження.
Враховуючи положення ст. 18 ЦПК України щодо обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, а також засади виконавчого провадження і необхідність виконання виконавчого документа у точній відповідності із прийнятим рішенням суду, колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відрахувавши суму боргу, що вже була сплачена під час примусового виконання заочного рішення, яке в подальшому було скасоване, та надійшла на рахунок банку.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги та змінити оскаржуване рішення суду, зменшивши суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ “Сенс Банк”, з 202 179,63 грн до 140 321,29 грн (202 179,63 грн - 5139,00 грн комісії - 56 719,34 грн стягнутих у виконавчому провадженні № 75580696). В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» в іншій частині слід відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3032,69 грн (а.с. 3). Відповідач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю 2 групи (а.с. 70).
Оскільки позов банку задоволено частково, на 69,4%, то банку має бути компенсовано з Державного бюджету 2104,69 грн судового збору (3032,69 х 69,4%).
Апеляційну скаргу відповідача, якого звільнено законом від сплати судового збору, задоволено частково, а саме на 30,6%, у зв`язку з чим з АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню на користь держави 1392,00 грн (3032,69 х 150 % х 30,6%).
Шляхом взаємозаліку зазначених сум згідно ч. 10 ст.141 ЦПК України АТ «Сенс Банк» підлягає компенсації з Державного бюджету судовий збір у розмірі 712,69 грн (2104,69 – 1392,00).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 10 червня 2025 року змінити.
Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № 631574231, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», з 202 179,63 грн до 140 321 (сто сорок тисяч триста двадцять одна) грн 29 коп.
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» в іншій частині відмовити. 
Зменшити розмір судового збору, який підлягає компенсації Акціонерному товариству «Сенс Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з 3032,69 грн до 712 (сімсот дванадцять) грн 69 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина