Номер провадження: 22-ц/813/821/26 
Справа № 492/333/25
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бучацький Володимир Володимирович, на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 20 серпня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Варгаракі С.М., у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

19.03.2025 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - АТ «А-БАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 363,30 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 26.01.2022 року між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № А347СТ155101226817, відповідно до якого банк видав позичальнику кредит у розмірі 15 000,00 грн. строком на 36 місяців, зі сплатою відсотків у розмірі 50 % щорічно. Позивач виконав свої обов`язки, надавши відповідачу кредит у розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак всупереч умовам кредитного договору відповідач кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим у позичальника перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 363,30 грн., з яких: 15 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13 363,30 грн. - заборгованість за відсотками.
Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від добровільного погашення заборгованості, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 20.08.2025 року позов АТ «А-БАНК» було задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором № A347CT155101226817 від 26.01.2022 року у розмірі 28 363,30 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 15 000,00 грн., заборгованості за відсотками у сумі 13 363,30 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. (а.с.70-73).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бучацький В.В. ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.77-78).
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «А-БАНК» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.91-93).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 09.01.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.10.2025 року (а.с.90), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с.100-101).

Крім того, з врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, а також того, що судді Комлева О.С. та Сегеда С.М. перебували у відпустках, датою ухвалення цього рішення є 09.01.2026 року. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав. 

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договірні зобов`язання, відповідач не виконував умови договору та внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у визначеному розмірі (а.с.70-73). 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «А- БАНК» для отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг в АТ «А-БАНК». Крім того, 26.01.2022 року позичальником були підписані Заява про надання послуги «Швидка готівка» № А347СТ155101226817 та Паспорт споживчого кредиту, які також зазначають умови кредитування, у тому числі сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 50% річних (а.с.6-7).
Заява про надання послуги та Паспорт споживчого кредиту 26.01.2022 року були підписані позичальником простим електронним підписом за ідентифікатором НОМЕР_2. 

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) на законодавчому рівні було встановлено порядок укладення договорів в мережі Інтернет спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (ч. 3 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 3 Закону). 
Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розмішені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст. 11 Закону). 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону).
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В своїй постанові від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовій формі.
Таким чином, положеннями Анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Заявою про надання послуг «Швидка готівка» та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. 

На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №TR.21674425.59171.70922 від 26.01.2022 року про перерахування вказаної суми на рахунок позичальника (а.с.10).
Крім того, позивачем до відзиву на апеляційну скаргу було надано виписку по картці позичальника ОСОБА_1 НОМЕР_1 (номер картки було зазначено позичальником в Заяві від 26.01.2022 року про надання послуг в АТ «А-БАНК») (а.с.7-зворот). Згідно даної виписки, грошові кошти були зараховані на картковий рахунок ОСОБА_1 у розмірі 15 000,00 грн. (а.с.98).

За таких обставин, вищевказане спростовує посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять доказів про перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 .

Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта про те, що позивачем не було доведено, що ОСОБА_1 є користувачем телефонного номеру  НОМЕР_2 , оскільки вказаний номер телефону було зазначено в Анкеті-заяві від 26.01.2022 року саме ОСОБА_1 під час укладання кредитного договору, що підтверджується його підписом (а.с.6).

Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №А347СТ155101226817 від 28.01.2022 року станом на 19.03.2025 року становить 28 363,30 грн., з яких: 15 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13 363,30 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.9).
У встановленому законом порядку позичальником ані кредитний договір, ані розрахунок заборгованості спростовані не були.
Крім того, заборгованість ОСОБА_1 станом на даний час не погашена.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги АТ «А-БАНК» підтверджені належними та допустимими доказами, а також зважаючи на існуючу заборгованість за кредитом, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бучацький Володимир Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 20 серпня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева