Справа №705/3510/23
2/705/124/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого – судді Піньковського Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,
У С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив наступне.
16.01.2023 о 08 годині 10 хвилин в с. Родниківка по вул. Київській, 24 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Тойота Корола, д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважна, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку та дорожнє покриття, в результаті чого виїхала на зустрічну смугу руху та її автомобіль почало заносити у лівий бік, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем Опель Астра, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по зустрічній смузі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
07.03.2023 постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу ц розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімуми від доходів громадян, що становить 850,00 грн. 
07.04.2023 постановою Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 залишено без до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишено без змін. 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Однак, ОСОБА_2 не надала жодного підтвердження щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано матеріальну та моральну шкоду.
В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 добровільно не відшкодувала заподіяну його довірителю шкоду, останній був змушений звернутися до МТСБУ, яка здійснила відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. 
Так, рішенням МТСБУ позивачу було відшкодовано 90211,43 грн. 
В результаті ДТП, позивачу також була спричинена моральна шкода, яка полягає у погіршенні емоційного стану та стану здоров`я. 
У позивача часто з`являється головний біль, погіршився сон та апетит, внаслідок чого ОСОБА_1 вимушений приймати заспокійливі та снотворні препарати. Він сильно нервував та переживав, коли на протязі тривалого часу приймав участь в судових процесах, де ОСОБА_2 та її представник намагалися звинуватити його в порушенні правил дорожнього руху, що призведе до подальшого відшкодування збитків з його сторони. 
Позивачу доводиться відшкодовувати та купувати в різних місцях та містах нові запчастини до автомобіля, які потрібно було замовляти і чекати тривалий час, при цьому, їх вартість постійно змінювалася від курсу долару США. Позивач не має можливості користуватися своїм автомобілем з 16.01.2023, тобто з моменту дорожньо-транспортної пригоди і до цього часу. 
В зв`язку з цим, позивач переніс і продовжує до цього часу переносити надзвичайне психологічне навантаження, що завдало останньому непоправної моральної травми, душевних страждань та поставило його у скрутне матеріальне становище. 
З огляду на вищевикладене та враховуючи вимоги чинного законодавства, моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 20000,00 грн., яку має право та бажає стягнути з відповідача ОСОБА_2 , як особи, яка безпосередньо завдала шкоди та винної у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді особі. 
У зв`язку з чим позивач і вимушений звернутися до суду з цим позовом. 
Просить суд стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.
Судові витрати просить покласти на відповідача, також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. 
Ухвалою судді у справі відкрите спрощене провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. 
Відповідачу була направлена копія ухвали судді про відкриття провадження та примірник позовної заяви рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернувся до суду без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.
Відповідач відзив до суду не направив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав. 
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Судом встановлено, що згідно постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.03.2023, яка набрала законної сили 07.04.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень 00 копійок. Як було встановлено судом, ОСОБА_2 16.01.2023 о 08 годині 10 хвилин в с. Родниківка по вул. Київській, 24, керуючи автомобілем Тойота Корола, д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважна, не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку та дорожнє покриття, в результаті чого виїхала на зустрічну смугу руху та її автомобіль почало заносити у лівий бік, в результаті чого автомобіль Опель д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по зустрічній смузі, здійснив зіткнення своєю передньою частиною з автомобілем Тойота, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Не погоджуюсь з прийнятим судом рішенням, ОСОБА_2 остання звернулася з апеляційною скаргою та згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 07.04.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.03.2023 залишено без змін. 
Згідно висновку судового експерта № 10ВД від 18.02.2023 за результатами проведення авто-товарознавчого дослідження пошкодженого автомобіля OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 з метою визначення матеріального збитку, встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого (з технічної точки зору) власнику автомобіля OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження в цінах станом на момент виконання дослідження, становить 96893,40 грн. До висновку також додано додатки з калькуляцією та фотозображенням. 
У відповідності до виписки з карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 на його рахунок надійшло безготівкове зарахування «МТСБУ» випалу по справі № 89843, згідно наказу № 3/8324 від 08.05.2023, т.з. НОМЕР_3 , СКР НОМЕР_4 , кошти у розмірі 90 211,43 грн. 
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив про те, що в результаті пошкодження транспортного засобу він тривалий час не може ним користуватись, що створило незручності в здійсненні його поїздок, в тому числі до місця роботи через віддалене його розташування від місця проживання; йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із шкодою його здоров`ю, здоров`ю його родини, пошкодженням майна і таку моральну шкоду позивач оцінює в 20 000,00 грн.
Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а також обставини цієї дорожньо-транспортної пригоди не потребують доказування під час розгляду даної цивільної справи.
Внаслідок ДТП транспортний засіб марки автомобіля OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 був пошкоджений та Моторним (транспортним) страховим бюро України, яке є єдиним об`єднанням страховиків, що здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам, йому було здійснено виплату за завдану матеріальну шкоду в зв`язку з пошкодженням автомобіля. 
За змістом частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.05.2022 (справа №487/6970/20) та від 23.11.2022 (справа №686/13188/21).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №477/874/19).
Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Подібний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19.10.2022 (справа № 944/4790/19).
Суд, виходячи із обставин даної справи, враховує, що внаслідок пошкодження з вини відповідача ОСОБА_2 належного ОСОБА_1 транспортного засобу, позивач зазнав душевних страждань та протягом певного часу був позбавлений можливості користуватись своїм авто, що порушило нормальний ритм життя позивача, як водія ТЗ, внаслідок чого позивачу дійсно було спричинено моральну шкоду.
Також, позивачем до матеріалів справи додано письмові характеристики щодо особи та позивача ОСОБА_1 та його поведінки, написані від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не були допитані судом як свідки оскільки відповідної заяви від позивача до суду не надходило, в зв`язку з чим такі документи та письмові свідчення суд не може взяти до уваги, оскільки вони оформлені неналежним чином, без встановлення особи тощо, а отже є неналежними та недопустимими доказами.
За встановлених обставин справи, з урахуванням глибини душевних страждань, які пережив ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та зміни його звичайного життєвого ритму, характеру вчиненого відповідачем правопорушення, яке не спричинило будь-яких тяжких наслідків для позивача, дотримуючись принципу розумності та справедливості, аналізуючи доводи сторони позивача за відсутності заперечень зі сторони відповідача, суд дійшов висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, визначивши розмір відшкодування в сумі 5000,00 грн., що є достатнім для розумного задоволення потреб позивача.
Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи те, що суд вирішив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, понесені останнім на сплату судового збору, в сумі 268,25 грн, яка є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співвмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
До матеріалів справи додано ордер на надання правничої (правової) допомоги, копію квитанції про сплату вартості адвокатських послуг на підставі договору про надання правової допомоги та акт про прийняття-передачу виконаних робіт від 07.07.2023. 
Згідно акту про прийняття-передачі виконаних робіт, представником позивача – адвокатом Розборським В.В. враховано у вартість наданих ним послуг: виготовлення копій, канцелярія, поштове відправлення тощо, що по факту не є юридичними послугами. Крім того, вказано вартість за участь в судових засіданнях, із визначенням підготовчого та судового засідань, а також аналіз відзиву та доданих до нього матеріалів, підготовка заперечення на відзив, що не відповідає дійсності, оскільки розгляд вказаної справи було проведено у спрощеному позовному провадженні, тобто без призначення підготовчого та судового засідання, а також до суду не надійшов відзив на позовну заяву, тобто представником позивача не вивчався відзив, за умови його відсутності, та, як наслідок, не готувалася відповідь на відзив. 
Суд також звертає увагу на те, що до матеріалів справи стороною позивача не було надано безпосередньо договору про надання правової допомоги, що позбавляє можливості врахувати складений на виконання такого договору акт прийому-передачі наданих послуг.
За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1187 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд – 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_5 , моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень 00 копійок та сплачений судовий збір у розмірі 268 гривень 25 копійок. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р.В. Піньковський