П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/20405/24 
Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Любов Анатоліївна 
Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М. 
04 лютого 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Сушка О.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
1.2 В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він після переогляду, починаючи з 11.01.2022 є інвалідом ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби, а тому відповідно до п. 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Однак, відповідач протиправно відмовив йому у призначенні одноразової грошової допомоги з підстави встановлення групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності..
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 Позивач проходив військову службу та внаслідок отриманої травми 03.11.2014 року під час первинного огляду Житомирською обласною МСЕК №2 встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить довідка МСЕК серія ЖИА № 002281 від 03.11.2014 року.
2.2 В 2015 році відповідачем позивачу призначено та виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в сумі 17052,00 грн. у зв`язку із втратою працездатності.
2.3 В подальшому стан здоров`я позивача погіршився та 22.02.2016 йому встановлено III групу інвалідності відповідно до довідки МСЕК серія 12ААА №514066 від 04.03.2016, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
2.4 В 2016 році відповідачем призначено та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в сумі 189 648,00 грн., у зв`язку із встановленням III групи інвалідності.
2.5 11.01.2022 позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності, про що свідчить довідка МСЕК серія 12АAB №719136 від 24.01.2022 року, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
2.6 У зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, позивач звернувся до відповідача із заявою та доданими до неї необхідними документами з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
2.7 Однак, листом від 10.09.2024 року №1/47/16-1125Д-71 відповідач відмовив у призначенні спірної грошової допомоги через те, що між первинним та повторним встановленням інвалідності минуло більше двох років.
2.7 Позивач вважає таку відмову протиправною, а тому звернувся до суду з вказаним позовом. 
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду 30.04.2025 в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.
3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку, що між первинною втратою працездатності позивача у вигляді ІІІ групи інвалідності (22.02.2016) та зміною групи інвалідності з ІІІ на ІІ (24.01.2022) пройшов дворічний термін, а тому, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні йому одноразової грошової допомоги. 
4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву. 
4.1 Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. 
4.2 Підставою для апеляційного оскарження рішення суду є не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та прийняття рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.
4.3. Відповідач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
1.2 Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
1.3 Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
1.4 Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
1.5 Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
1.6 Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" інвалідність це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
1.7 Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №2011-XII передбачено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
1.8 За змістом статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
1.9 Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пункт 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII).
1.10 У випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам (частина 2 статті 16-3 Закону №2011-XII). 
1.11 Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
1.12 Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком № 975.
1.13 Згідно з пунктом 8 Порядку №975 та абзацу 1 зазначеного пункту, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
1.14 Предметом даного спору є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю 2 групи, встановлену внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби.
1.15 Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
1.16 Надалі, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Змістовно абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
1.17 Обидві ці норми (абзац перший та другий частини четвертої статті 16-3 Закону 2011-XII) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
1.18 Таким чином, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Вказані норми стали підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю 2 групи.
1.19 Як встановлено з матеріалів справи, що між первинною втратою працездатності позивача у вигляді ІІІ групи інвалідності (22.02.2016) та зміною групи інвалідності з ІІІ на ІІ (24.01.2022) минуло більше двох років.
1.20 Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 року №1-р(II)/2022 у справі №3-192/2020(465/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII.
Зокрема, у вказаному Рішенні Суд дійшов висновку, що є невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причинно-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я.
При цьому, у пункті 2 резолютивної частини Рішення №1-р(II)/2022 визначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а саме з 06.04.2022.
Тобто, в даному випадку, враховуючи, що оскаржувана відповідь Військової частини НОМЕР_1 , яка оформлена 10.09.2024 за № 1/47/16-1125Д-71, мала місце після ухвалення визнання Конституційним Судом України неконституційним пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII, то суд застосовує вказані зміни до даних правовідносин.
1.21 В даному випадку, суб`єкт владних повноважень, тобто відповідач, повинен був діяти в межах наданих йому повноважень та у відповідності до норм чинного, на час прийняття рішення, законодавства, що регулює спірні правовідносини.
1.22 З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про неправомірність застосування до позивача пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо законодавчого обмеження часовими рамками (строком у два роки), оскільки на дату надання відповіді позивачу 10.09.2024, обмеження, встановлені п. 4 ст. 16-3 Закону №2011 втратили чинність з 06.04.2022, а тому у відповідача не було законних підстав для їх застосування при розгляді документів позивача про призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІ групи.
1.23 Таким чином, враховуючи наведене, а також застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення та захисту у повному обсязі порушеного права, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, як інваліду ІІ групи з 11.01.2022 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби, відповідно до пункт 4 частини 2 статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача слушними та апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції стосовно неможливості застосування до даних спірних правовідносин вищевказаного рішення Конституційного Суду України підлягає скасуванню, оскільки свідчить про невірне тлумачення норм чинного процесуального законодавства, що регулює питання дії норм в часі. 
2.2 Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
2.3 З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, які полягають у відмові у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із встановленням II групи інвалідності.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, з урахуванням проведених раніше виплат.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Сушко О.О.