СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Харків Справа № 917/1098/14(917/1323/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.,
за участю секретаря судового засідання: Євтушенка Є.В.,
за участю представників сторін:
від позивача: Плеханов І.О., ордер серії ВІ №1014743 від 30.06.2020; довіреність від 27.09.2024;
від відповідача-1: не з`явилися;
від відповідача-2 (апелянта): не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вх. №2422 П/2), 
на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.10.2025 у справі №917/1098/14(917/1323/25) (суддя Паламарчук В.В.),
за позовом ОСОБА_1 , м. Полтава,
до відповідачів:
1) Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", м. Полтава, 
2) Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, 
про стягнення основної грошової винагороди за період виконання повноважень арбітражного керуючого

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") та Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (далі - ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго") про стягнення основної грошової винагороди ліквідатора ТОВ Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" (далі - ТОВ УБП "Авіс") за період виконання повноважень з 01.12.2015 по 21.01.2021, в які просив суд стягнути:
- з АТ КБ "Приватбанк" 135891,90грн (пропорційно розміру вимог кредитора (96,34%);
- з Полтавського ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" 18496,64грн (пропорційно розміру вимог кредитора (3,66%).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що арбітражний керуючий Рибаченко М.П. сумлінно та добросовісно виконував свої обов`язки ліквідатора у справі №917/1098/14 про банкрутство ТОВ УБП "Авіс" у період з 01.12.2015 по 21.01.2021 та відповідно до вимог законодавства має право на грошову винагороду, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29.08.2024 в розмірі 503282,00грн. Проте, кредитори у добровільному порядку не виконали свого обов`язку щодо виплати грошової винагороди в повному обсязі за виконання ним повноважень ліквідатора у вказаний період. 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 31.10.2025 у справі №917/1098/14 (917/1323/25) позов задоволено повністю.
Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 грошову винагороду ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" у справі №917/1098/14 за період з 01.12.2015 по 21.01.2021 пропорційно розміру вимог кредитора (96,23%) в розмірі 135421,78грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1211,20грн.
Стягнуто з Полтавського ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на користь ОСОБА_1 грошову винагороду ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" у справі №917/1098/14 за період з 01.12.2015 по 21.01.2021 пропорційно розміру вимог кредитора (3,77%) в розмірі 18958,76грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1211,20грн.
Приймаючи вказане рішення, господарський суд першої інстанції виходив з наступного:
- ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29.08.2024 затверджено грошову винагороду арбітражного керуючого Рибаченко М.П. за час виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" за період з 01.12.2015 по 21.01.2021 у загальному розмірі 503282,00грн;
- доказів неефективної роботи арбітражного керуючого за час виконання повноважень ліквідатора банкрута матеріали справи не містять;
- кредитор АТ КБ "Приватбанк" здійснив часткову виплату винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень ліквідатора у справі №917/1098/14 про банкрутство ТОВ УБП "Авіс" у загальному розмірі 348901,46грн, а залишок заборгованості становить 135421,78грн.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідач-2 - АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 31.10.2025 у справі №917/1098/14 (917/1323/25) та закрити провадження у цій справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції розглянув позовну заяву з порушенням правил юрисдикції господарських судів, виходячи з наступного: 
- для розгляду господарським судом справи про банкрутство та пов`язаних з нею майнових спорів необхідною умовою є участь боржника як сторони спору, однак, у цій справі сторонами є фізична особа ОСОБА_1 , а відповідачами АТ КБ "Приватбанк" та ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго", а боржник як юридична особа вже ліквідований, а тому на нього не можуть покладатися будь-які правові наслідки;
- у цій справі позивачем є фізична особа, спір є майновим, отже такі вимоги підлягають вирішенню саме в порядку цивільного судочинства;
- оскільки ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.06.2025 провадження у цій справі №917/1098/14 вже закрито, тому арбітражний керуючий безпідставно подав позов до господарського суду в межах закритої справи про банкрутство.
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.
24.11.2025 до Східного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги Банку, просить відмовити у її задоволенні, а рішення оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач стверджує, що спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, адже вимоги арбітражного керуючого про стягнення суми оплати його послуг саме за виконання ним обов`язків ліквідатора є взаємопов`язаними та похідними від розгляду питання щодо затвердження звіту про оплату послуг арбітражного керуючого за період виконання ним обов`язків ліквідатора у межах процедури банкрутства боржника, що підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. У зв`язку з цим, саме на господарський суд покладено обов`язок вирішення питання щодо співмірності виконаних арбітражним керуючим послуг.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.10.2025 у справі №917/1098/14 (917/1323/25); встановлено учасникам справи строк - 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; призначено розгляд апеляційної скарги у справі на 14.01.2026 о 10 год 00 хв.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Плеханова І.О. про участь у судових засіданнях по справі №917/1098/14(917/1323/25) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
08.12.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1098/14 (917/1323/25).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 задоволено заяву представниці АТ КБ "Приватбанк" - адвоката Шевченко Л.П. про участь у судових засіданнях по справі №917/1098/14 (917/1323/25) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
13.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про доповнення відзиву на апеляційну скаргу, в якому останнім наведено правові позиції судів апеляційної та касаційної інстанції, згідно з якими припинення/закриття провадження у справі про банкрутство не припиняє прав та обов`язків учасників справи, які виникли в цих процедурах.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 14.01.2026 брав участь в режимі відеоконференції представник позивача - арбітражного керуючого Рибаченка М.П. - адвокат Плеханов І.О., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Уповноважені представники відповідачів у судове засідання 14.01.2026 не з`явилися; про дату, час та місце проведення судового засідання всі сторони повідомлені у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідачів, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
У провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №917/1098/14 про банкрутство ТОВ УБП "Авіс", порушена ухвалою суду від 05.03.2015, розпорядником майна призначено Чупруна Є.В.
Ухвалою господарського суду від 27.10.2015 визнано грошові вимоги:
- ПАТ КБ "Приватбанк" - 7308,00грн судовий збір (1 черга), 1320224,97грн - основний борг (4 черга), 814493,31грн - пеня (6 черга), 530000,00грн - погашаються в позачерговому порядку за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення;
- ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" - 1218,00грн судовий збір (1 черга), 51620,67грн - основний борг (4 черга), 31033,12грн - пеня (6 черга).
Постановою Господарського суду Полтавської області від 01.12.2015 боржника - ТОВ УБП "Авіс" визнано банкрутом; припинено повноваження розпорядника майна Чупруна Є.В.; відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Рибаченка М.П.
Ухвалою суду від 21.01.2021 задоволено заяву Рибаченка М.П. про відсторонення від виконання повноважень ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" та припинено його повноваження; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Васіна Є.Є.
Як встановлено судом у період з 01.12.2015 до 21.01.2021 арбітражний керуючий Рибаченко М.П. здійснював повноваження ліквідатора банкрута ТОВ УБП "Авіс".
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29.08.2024 затверджено грошову винагороду арбітражного керуючого Рибаченко М.П. за час виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" за вищевказаний період у загальному розмірі 503282,00грн, а в частині покладення обов`язку оплати грошової винагороди та витрат ОСОБА_1 за виконання ним повноважень ліквідатора банкрута на кредиторів пропорційно розміру їх вимог судом було відмовлено з огляду на передчасність, так як процедура ліквідації ще не була завершена. Водночас судом зазначено, що таке право ОСОБА_1 має, але лише після завершення ліквідаційної процедури у справі №917/1098/14.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 ухвалу Господарського суду Полтавської області від 29.08.2024 у справі №917/1098/14 залишено без змін.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.06.2025 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс; ліквідовано юридичну особу банкрута - ТОВ УБП "Авіс"; закрито провадження у справі №917/1098/14.
02.07.2025 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк" та ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" про стягнення основної грошової винагороди ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" за період з 01.12.2015 по 21.01.2021.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, кредитор АТ КБ "Приватбанк" здійснив часткову виплату винагороди арбітражного керуючого Рибаченка М.П. за виконання повноважень ліквідатора у справі №917/1098/14 у загальному розмірі 348901,46грн. Розмір невиплаченої винагороди арбітражного керуючого з урахуванням часткової виплати становить 154380,54грн, що стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. 
У свою чергу, відповідач-2 проти позову заперечує, посилаючись на те, що провадження у справі №917/1098/14(917/1323/25) має бути закрито, так як ліквідований боржник не може бути стороною спору, як того вимагають положення процесуального законодавства. 
Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення від 31.10.2025 у справі №917/1098/14(917/1323/25), яким позов задоволено та стягнуто кредиторів у цій справі на користь Рибаченка М.П. грошову винагороду ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" за період з 01.12.2015 по 21.01.2021 пропорційно розміру визнаних судом вимог, а саме, з АТ КБ "Приватбанк" - 96,23% у розмірі 135421,78грн, а також з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" -3,77% у розмірі 18958,76грн.
Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Колегія суддів зазначає, що спір, який виник між сторонами у цій справі, стосується питання виплати грошової винагороди арбітражному керуючому за період виконання ним повноважень ліквідатора за умови ліквідації юридичної особи банкрута та закриття провадження у справі про банкрутство.
Предметом судового дослідження у даній справі є встановлення наявності або відсутності підстав для стягнення на користь позивача невиплаченої суми грошової винагороди, а також перевірка доводів відповідача (кредитора) щодо наявності підстав для закриття провадження у справі за позовною заявою, поданою в межах закритої справи про банкрутство. 
Судом встановлено, що постановою Господарського суду Полтавської області від 01.12.2015 боржника ТОВ УБП "Авіс" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Рибаченка М.П. з наданням йому повноважень відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Так, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" був чинний до 20.10.2019. Частина 1 ст. 115 вказаного Закону передбачала, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.
З 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) від 18.10.2018, який набрав чинності 21.04.2019, тому подальший розгляд справи №917/1098/14 про банкрутство ТОВ УБП "Авіс" здійснювався судом відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий користується усіма правами, насамперед, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.
За приписами ст. 30 КУзПБ арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. 
Як убачається із приписів ст.ст. 12, 30 КУзПБ, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення арбітражним керуючим своїх повноважень безоплатно. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.04.2025 у cправі №909/1036/17.
Зокрема, положеннями ст. 30 КУзПБ передбачено також порядок сплати грошової винагороди арбітражного керуючого під час виконання повноважень у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Частинами 2, 5 вказаної статті встановлено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень, зокрема, ліквідатора, здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі, або коштів фонду, створеного кредиторами для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (у разі його створення). Кредитори можуть створювати фонд для виплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням зборів кредиторів (у справі про неплатоспроможність фізичної особи) чи комітету кредиторів (у справі про банкрутство юридичної особи) та затверджуються ухвалою господарського суду.
Таким чином, КУзПБ визначено, що сплата грошової винагороди арбітражного керуючого в справі про банкрутство можлива за рахунок: 1) авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду; 2) коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності; 3) коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; 4) коштів створеного комітетом кредиторів фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2021 у справі №4/42-Б(906/1210/20) щодо застосування норм КУзПБ, при визначенні розміру оплати послуг арбітражного керуючого під час здійснення ним ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, господарський суд має досліджувати не тільки період здійснення арбітражним керуючим процедури, а й які фактичні дії вчинялись ліквідатором протягом процедури, та чи дійсно такі дії потребують на їх вчинення саме стільки часу, оскільки оплаті підлягає виключно фактично виконана робота (її обсяг), а не період часу, протягом якого тривала означена процедура.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №29/5005/486/2012, яка стосується застосування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", однак не втратила актуальності після набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства.
Наведені правові позиції також підтримано у постанові Верховного Суду від 15.10.2025 у справі №11/Б-664.
Колегія суддів враховує, що Господарський суд Полтавської області ухвалою від 29.08.2024 затвердив грошову винагороду арбітражного керуючого Рибаченко М.П. за час виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" за період з 01.12.2015 по 21.01.2021 в розмірі 503282,00грн. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 ухвалу Господарського суду Полтавської області від 29.08.2024 залишено без змін. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення ЄСПЛ від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України», заява № 48553/99, п. 77, та від 05.07.2005 у справі "Агротехсервіс проти України", заява № 62608/00, п. 42).
Виходячи з наведеного, судова колегія зазначає, що питання затвердження оплати послуг арбітражного керуючого Рибаченко М.П. за час виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" за період з 01.12.2015 по 21.01.2021 у сумі 503282,00грн судом вже розглянуто та затверджено ухвалою суду, яка набрала законної сили, отже не є предметом дослідження даної апеляційної скарги.
Водночас, в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 29.08.2024 та постанові Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 було зазначено, що оскільки ліквідаційна процедура у справі не завершена та ліквідатором не вичерпано усі можливості до повернення майна у ліквідаційну масу, надходження коштів від його реалізації та спрямування їх як на погашення вимог кредиторів, так і на погашення витрат у ліквідаційній процедурі, в тому числі й на сплату грошової винагороди і витрат арбітражного керуючого та, що таке право він має, але після завершення ліквідаційної процедури у справі.
Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.06.2025 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс; ліквідовано банкрута - ТОВ УБП "Авіс"; закрито провадження у даній справі.
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 65 КУзПБ у разі, якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - банкрута, а також власнику майна. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов`язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.
Вищенаведене свідчить про встановлення судом в ухвалі від 17.06.2025 повноти вжитих ліквідатором заходів для виявлення активів боржника, який, врахувавши надані ліквідатором докази на підтвердження вчинених ним заходів у ліквідаційній процедурі, встановив відсутність у банкрута будь-яких активів, за рахунок яких можливо було б погасити кредиторську заборгованість боржника.
Відтак, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу боржника та закриття провадження у справі про банкрутство є підставою для виникнення у арбітражного керуючого права на отримання грошової винагороди за час виконання ним повноважень ліквідатора, яка була затверджена господарським судом, але не була виплачена кредиторами до завершення ліквідаційної процедури.
Затверджуючи звіт ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди, господарським судом першої інстанції було враховано належність виконання арбітражним керуючим обов`язків, покладених на нього законодавством про банкрутство.
З матеріалів справи слідує, що за час виконання арбітражним керуючим Рибаченко М.П. повноважень ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" за період з 01.12.2015 по 21.01.2021 його дії чи бездіяльність кредиторами у справі не оскаржувалися; скарг і зауважень на діяльність арбітражного керуючого у справі від кредитора не надходило.
Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує, що плата послуг арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, є обов`язковою та є платою за працю арбітражного керуючого.
Отримання оплати за виконання повноважень є гарантією незалежності арбітражного керуючого під час провадження діяльності у справі про банкрутство.
Колегія суддів враховує, що, ініціюючи провадження у справі про банкрутство, кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.04.2025 у cправі №909/1036/17).
Так, керуючись принципом пропорційності голосів кредиторів кількості їх грошових вимог, господарський суд вправі застосувати такий принцип пропорційності до розподілу між кредиторами витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури, зокрема, витрат на оплату праці арбітражного керуючого. 
Встановивши факт невиконання кредиторами у добровільному порядку обов`язку щодо оплати послуг арбітражного керуючого, господарський суд приймає рішення про примусове стягнення з таких кредиторів відповідних грошових сум шляхом винесення ухвали та видачі судового наказу.
Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 912/1783/16 та від 04.10.2018 у справі №916/1503/17.
Як вже визначалось, за результатами ліквідаційної процедури у банкрута не виявлено майна, за рахунок якого можливе погашення кредиторських вимог.
Саме тому, оскільки майнові активи у боржника відсутні, тому неможливо здійснити оплату послуг ліквідатора саме за рахунок майна боржника.
Також апеляційним господарським судом встановлено, що у даній справі кредиторами не створювався фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого - ліквідатора Рибаченка М.П.
Матеріалами справи підтверджується належне виконання арбітражним керуючим Рибаченко М.П. обов`язків ліквідатора боржника, зокрема щодо звітування перед судом і кредиторами, виявлення та інвентаризації майна боржника, формування ліквідаційної маси, її реалізації та вжиття інших заходів, передбачених ст. 61 КУЗПБ, що також було встановлено в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 29.08.2024 та постанові Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 про затвердження грошової винагороди.
Водночас у справі відсутні будь-які дані, які б свідчили про вчинення ліквідатором Рибаченко М.П. дій або допущення бездіяльності, спрямованих на затягування ліквідаційної процедури, що могло б свідчити про відсутність правових підстав для відмови у виплаті грошової винагороди за певний період.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правомірно визнав за можливе здійснити оплату грошової винагороди арбітражного керуючого, ліквідатора Рибаченка М.П. за рахунок кредиторів у пропорційному відношенні до заявлених та визнаних вимог кредиторів. 
Колегія суддів акцентує на тому, що кредитор, беручи участь у справі про банкрутство, має не тільки певні процесуальні права, а й, як учасник провадження (сторона), може нести певні обов`язки, пов`язані з розглядом провадження у справі. За ухвалою суду на нього можуть покладатися певні судові витрати: оплата послуг перекладача, судового експерта, арбітражного керуючого (подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011).
Так, якщо процедура банкрутства триває після закінчення коштів, авансованих заявником відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 30 КУзПБ, або таке авансування не здійснювалося через інше правове регулювання на час ініціювання процедури банкрутства, фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого кредиторами не створено, а коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника або від продажу його майна, яке не перебуває в заставі, недостатньо для оплати послуг арбітражного керуючого та його витрат, подаючи на затвердження звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за підсумками ліквідаційної процедури, ліквідатор не може бути позбавлений права звернутися до суду із заявою про стягнення з кредиторів банкрута коштів на оплату його грошової винагороди за період виконання повноважень та відшкодування його витрат у справі. 
Беручи до уваги принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів, суд покладає витрати на оплату послуг ліквідатора та його витрати на кредиторів у справі про банкрутство пропорційно до розміру визнаних кредиторських вимог за наявності на те правових підстав (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.04.2025 у cправі №909/1036/17; від 23.01.2024 у справі №910/65/14)
Судова колегія враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №912/1783/16, від 04.10.2018 у справі №916/1503/17 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011 (провадження №12-4гс23), де, зокрема, зазначено на те, що встановивши факт невиконання кредиторами у добровільному порядку обов`язку щодо оплати послуг арбітражного керуючого, господарський суд приймає рішення про примусове стягнення з таких кредиторів відповідних грошових сум шляхом винесення ухвали та видачі судового наказу.
Практика покладення судом на кредиторів витрат за оплату послуг арбітражного керуючого у справах про банкрутство залишається єдиним можливим засобом дотримання принципу оплатності послуг арбітражного керуючого відповідно до приписів ст. 43 Конституції України та ст. 30 КУзПБ у випадках, якщо кредитори не утворюють за власною ініціативою фонду оплати послуг арбітражного керуючого та відсутні кошти боржника від реалізації його активів, а провадження у справі про банкрутство має бути завершеним.
Враховуючи визначений та затверджений ухвалою Господарського суду Полтавської області ухвалою від 29.08.2024 розмір грошової винагороди ліквідатора Рибаченко М.П. у справі про банкрутство, а також відсутність доказів невиконання ліквідатором своїх обов`язків, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з кредиторів у цій справі на користь Рибаченка М.П. грошову винагороду ліквідатора ТОВ УБП "Авіс" за період з 01.12.2015 по 21.01.2021 пропорційно розміру визнаних судом вимог, а саме, з АТ КБ "Приватбанк" - 96,23% у розмірі 135421,78грн, а також з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" -3,77% у розмірі 18958,76грн. 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про неналежність спору до господарської юрисдикції, виходячи з наступного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.11.2025 у справі №613/735/21 наголошувала, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. 
Крім того, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог.
Так, згідно з положеннями ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати, - поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
За приписами ч.ч. 1-3 ст. 10 КУзПБ арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника. Одна й та сама особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Кодексу. 
Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Кодексом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.
Як вже зазначалось, згідно з нормами ч.1.ст.30 КУзПБ арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду та відповідно до ч. 2 ст. 30 КУзПБ, сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
Частиною 6 ст. 30 КУзПБ визначено, що арбітражний керуючий не менше одного разу на два місяці звітує про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування його витрат на засіданнях зборів кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітету кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - перед забезпеченим кредитором. Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат має бути схвалений зборами кредиторів (у процедурі банкрутства фізичної особи) чи комітетом кредиторів (у процедурі банкрутства юридичної особи), а в частині витрат, що стосуються заставного майна, - забезпеченим кредитором. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації, реструктуризації заборгованості, погашення боргів подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.
Наведене свідчить про пряму вказівку в законі на суд, до якого подається звіт арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди, а відтак й на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ, тобто господарський суд.
Суд апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованими висновками місцевого господарського суду про те, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, адже вимоги арбітражного керуючого про стягнення суми оплати його послуг саме за виконання ним обов`язків ліквідатора нерозривно пов`язані та є похідними від розгляду питання щодо затвердження звіту про оплату послуг арбітражного керуючого за період виконання обов`язків ліквідатора у межах процедури банкрутства боржника, та які (вимоги) підлягають розгляду саме в порядку господарського судочинства.
Крім того, колегія суддів зауважує, що грошова винагорода арбітражного керуючого не є заробітною платою останнього та визначається з урахуванням фактично виконаних функцій (дій) в межах конкретної судової процедури банкрутства (неплатоспроможності), що підлягає дослідженню та встановленню саме господарським судом у справі про банкрутство. 
Отже, з урахуванням наведеного, саме на господарський суд покладено компетенцію вирішення питання визначення (затвердження) розміру, що і було зроблено судом господарської юрисдикції в ухвалі від 29.08.2024, яка у випадку набрання законної сили, підлягає обов`язковому виконанню у визначеному законом порядку. Натомість, у цьому спорі вирішується питання виключно щодо стягнення вже затвердженої судом та частково не сплаченої грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноваження ліквідатора в межах справи про банкрутство, яка (винагорода) у випадку відсутності у боржника будь-яких виявлених активів або відсутності створеного кредиторами фонду для авансування винагороди, має покладатися саме на кредиторів пропорційно визнаним грошовим вимогам.
З огляду на вищевикладене, враховуючи суб`єктний склад учасників процесу, форму захисту порушеного права та характер (юридичний зміст) спірних відносин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що цей спір про стягнення грошової винагороди підлягає розгляду за правилами господарського судочинства саме та виключно в межах справи про банкрутство, в якій судом і було вирішено питання про затвердження цієї грошової винагороди .
Судова колегія також зазначає, що подання цього позову після закриття провадження у даній справі про банкрутство ТОВ УБП "Авіс" для учасників справи було передбачуваним, оскільки в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 29.08.2024 та постанові Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 було зазначено, що арбітражний керуючий Рибаченко М.П. має право на отримання затвердженої грошової винагороди, але після завершення ліквідаційної процедури у справі.
Водночас, під час здійснення ліквідаційної процедури виявити майно у боржника не виявилось можливим, підтвердження чого стало затвердження судом ухвалою від 17.06.2025 звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу та, відповідно, закриття провадження у справі. У свою чергу, позивач мав правомірні очікування щодо виплати кредиторами залишку затвердженої грошової винагороди, оскільки ним було належним чином та в повній мірі вчинено всі необхідні дії та заходи в ліквідаційній процедурі. Отже, отримавши відповідне рішення суду про затвердження грошової винагороди, позивач мав всі підстави розраховувати на законний перебіг подій після закриття провадження у справі, що є його правомірним очікуванням.
Відтак, щодо твердження апелянта про безпідставність подання позову арбітражним керуючим в межах закритої справи про банкрутство, колегія суддів зазначає, що закриття провадження у справі про банкрутство не припиняє взаємних прав та обов`язків учасників справи, які виникли в цих процедурах, та не призводить до унеможливлення вжиття заходів для стягнення на користь арбітражного керуючого грошової винагороди з огляду на те, що судовий захист порушеного права особи не обмежується лише розглядом справи про банкрутство та спорів, стороною в яких є боржник, в межах справи про банкрутство. Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства
Колегія суддів також зауважує, що аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 26.05.2022 у справі № 908/1730/18 (908/3089/20) за позовом фізичної особи у межах справи про банкрутство відповідача - юридичної особи, провадження в якій, у подальшому, було закрито. 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі № 917/1098/14(917/1323/25) у зв`язку із закриттям провадження у справі №917/1098/14 про банкрутсво ТОВ УБП "Авіс".
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України). Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч.1 ст. 276 ГПК України).
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ КБ "Приватбанк" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 31.10.2025 у справі №917/1098/14(917/1323/25) слід залишити без змін за відсутності визначених процесуальним законом підстав для його скасування.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275 - 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.10.2025 у справі №917/1098/14(917/1323/25) залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 31.10.2025 у справі №917/1098/14(917/1323/25) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286 -289 ГПК України.
Повну постанову складено 26.01.2026

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна 

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова