ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/14953/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року (суддя Сластьон А.О.) в адміністративній справі №160/14953/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,- 
в с т а н о в и В :
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначення пенсії за вiком ОСОБА_1 №046050024287 вiд 08.04.2025 Головного управління Пенсiйного фонду України в Одеськiй областi;
- зобов`язати Головне управлiння Пенсiйноrо фонду України в Одеський області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу наступнi перiоди: з 01.09.1980 по 20.07.1983; з 25.07.1983 по 13.09.1985; з 15.03.1988 по 15.08.1989;
-зобов`язати Головне управлiння Пенсiйного фонду України в Днiпропетровськiй області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсiю за вiком з моменту права на її виникнення - з 30.03.2025. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Позивач послався на те, що він досяг необхідного страхового стажу та пенсійного віку для призначення пенсії. Натомість, відповідач відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності та, як наслідок, відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рiшення Головного управлiння Пенсiйного фонду України в Одеськiй областi про вiдмову у призначеннi пенсії за вiком ОСОБА_1 №046050024287 вiд 08.04.2025. Зобов`язано Головне управлiння Пенсiйноrо фонду України в Одеськiй областi зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу наступнi перiоди: з 01.09.1980 до 20.07.1983; з 25.07.1983 до 13.09.1985; з 15.03.1988 до 15.08.1989. Зобов`язано Головне управлiння Пенсiйного фонду України в Одеській областi здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсiї за вiком з моменту права на її виникнення - з 30.03.2025. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив про обґрунтованість позовних вимог, водночас саме ГУ ПФУ в Одеській області має здійснити зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача та здійснити призначення пенсії позивачу, а не ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як просить позивач. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що записи у трудовій книжці не відповідають встановленим законодавством вимогам, а тому у пенсійного органу відсутні підстави для зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача. Також відсутність необхідного страхового стажу унеможливлює призначення пенсії. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 29.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у відповідності до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Розглянувши подані позивачем документи, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення від 08.04.2025 №046050024287 про відмову в призначенні позивачу пенсії. В обґрунтування відмови відповідач зазначив, що позивач не має необхідного страхового стажу для призначення пенсії. Також, вказав, що за результатами розгляду поданих до заяви документів страховий стаж позивача становить 26 років 03 місяці 11 днів. До страхового стажу не зараховані періоди: навчання з 01.09.1980 до 20.07.1983, оскільки відсутня дата документа, на підставі якого внесено запис, що суперечить пункту 2.17 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 №162. Період роботи з 25.07.1983 до 13.09.1985 не зараховано, оскільки печатка, що засвідчує запис про звільнення не придатна для сприйняття змісту; а період трудової діяльності з 15.03.1988 до 15.08.1989 не зараховано, оскільки в трудовій книжці наявне виправлення, яке не засвідчене належним чином.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач:
з 01.09.1980 до 20.07.1983 навчався в міському професійно-технічному училищі №9 м. Кривий Ріг за професією “Монтажник з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій”;
з 25.07.1983 до 13.09.1985 працював на посаді монтажника четвертого розряду у КСУ №138 тресту “Криворіжстальконструкція”;
з 15.03.1988 до 15.08.1989 працював на посаді монтажника четвертого розряду у КСУ № 138 тресту “Криворіжстальконструкція”.
Згідно з архівною довідкою №23 від 09.04.2025, виданої Центром підготовки і перепідготовки робітничих кадрів №1 м. Кривий Ріг Департаменту освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації Міністерства освіти і науки України, позивач у період з 01.09.1980 до 20.07.1983 навчався в міському професійно-технічному училищі №9 м. Кривий Ріг за професією “Монтажник з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій”.
Вважаючи протиправним рішення від 08.04.2025 про відмову у призначені пенсії за віком, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону №1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком. За загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного стажу, визначеного у статті 26 Закону № 1058-IV, який для періоду звернення з з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року становить не менше 32 років.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Так, на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досяг 60-річного віку.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі, також - Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з приписів Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
В спірному випадку відповідач відмовив у зарахуванні позивачу страхового стажу за періоди роботи з підстав недоліків у трудовій книжці позивача.
З цього приводу слід зазначити, що згідно з п. 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження).
Відповідно до п.2.5 Інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання (п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 “Про трудові книжки працівників”).
За таких обставин суд першої інстанції вірно зазначив, що працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно.
При цьому, окремі недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо вони мають місце, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудового стажу. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
В спірному випадку записами в трудовій книжці позивача підтверджено його роботу: 
з 25.07.1983 до 13.09.1985 працював на посаді монтажника четвертого розряду у КСУ №138 тресту “Криворіжстальконструкція”;
з 15.03.1988 до 15.08.1989 працював на посаді монтажника четвертого розряду у КСУ № 138 тресту “Криворіжстальконструкція”.
З огляду на наведене відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача такі періоди. 
Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 до 20.07.1983.
Так, позивач навчався в міському професійно-технічному училищі №9 м. Кривий Ріг з 01.09.1980 до 20.07.1983 за професією “Монтажник з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій”.
Згідно з архівною довідкою №23 від 09.04.2025, виданої Центром підготовки і перепідготовки робітничих кадрів №1 м. Кривий Ріг Департаменту освіти і науки Дніпропеттровської облдержадміністрації Міністерства освіти і науки України, позивач у період з 01.09.1980 до 20.07.1983 навчався в міському професійно-технічному училищі №9 м. Кривий Ріг за професією “Монтажник з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій”.
Відтак, за наявності зауважень до записів трудової книжки щодо спірного періоду, відповідач мав можливість перевірки обставин навчання позивача в період з 01.09.1980 до 18.07.1983 на підставі наданої позивачем довідки.
З огляду на викладене, період навчання позивача з 01.09.1980 до 18.07.1983 має бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 , про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом відновлення порушених прав позивача в спірному випадку буде саме зобов`язання зарахувати такі періоди та призначити пенсію, оскільки таке зобов`язання не буде втручання у дискреційні повноваження пенсійного органу, який раніше з цього приводу прийняв рішення по суті. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова