П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/10082/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук А.В. 
Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б. 
11 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Матохнюка Д.Б. 
суддів: Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку ст. 382 КАС України у якій просить встановити судовий контроль за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі №120/10082/22 шляхом зобов`язання начальника ГУ ПФУ у Вінницькій області протягом десяти днів подати звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Так, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17.
Так, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2023 задоволено позовні вимоги у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.04.2019 перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) без обмеження пенсії максимальним розміром, та з урахуванням вже виплачених сум.
Листами Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 13.06.2025 вих. № 0200-0802-5/65261, 01.07.2025 вих. № 0200-0802-5/73746 підтверджується те, що на виконання вказаного вище рішення суду пенсійним органом з 01.04.2019 здійснено перерахунок пенсії позивача без обмеження максимальним розміром. При цьому розмір пенсії позивача з 01.04.2019 становив 19558,77 грн.
Факт проведення такого перерахунку підтверджується відповідним протоколом перерахунку пенсії за пенсійною справою № 0201011907.
Відтак, пенсійним органом виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2023, здійснивши відповідний перерахунок пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром.
Разом з тим, під час здійснення наступних (періодичних) перерахунків пенсії позивача відповідачем застосовано обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.07.2022 та з 01.03.2023, про що свідчать відповідні розрахунки, наведені у листі пенсійного органу.
Однак, обставини обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.07.2022 та з 01.03.2023 не були предметом дослідження в ході судового розгляду, а тому застосування обмеження пенсії позивача під час наступних перерахунків його пенсії не може свідчити про те, що такі обмеження пенсії максимальним розміром є невиконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2023.
Вказане свідчить, що заява позивача про встановлення судового контролю містить ознаки нового спору.
Тобто позивачем обрано невірний спосіб захисту шляхом подання заяви в порядку ст.382 КАС України.
Крім того, із змісту листа відповідача від 13.06.2025 вбачається, що донараховані позивачу кошти на виконання рішення суду у розмірі 87512,036 грн включено до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України та будуть виплачені після виділення коштів з Державного бюджету на цю мету.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не відмовляв позивачу у виконанні рішення суду та ним вжиті всі необхідні дії для належного його виконання.
Водночас, слід звернути увагу на те, що відповідно до постанови КМ України від 16.12.2020 № 1279, з наступними змінами, до 1 квітня 2021 року Пенсійному фонду України встановлено провести підготовчі технічні заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій.
Вищевказаною постановою затверджено Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку та внесено до постанов Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596, від 23 липня 2014 р. № 280 та від 11 травня 2017 р. № 312 відповідні зміни.
Відповідно до пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 (в редакції Постанови №1279) Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Отже, з 01 квітня 2021 року повноваження щодо здійснення фінансування виплати нарахованої пенсії перейшли від головних управлінь до Пенсійного фонду України.
Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що виплата нарахованих позивачу на виконання рішення суду коштів залежить не від дій чи рішень ГУ ПФУ у Вінницькій області, а від фінансування відповідними органами для її здійснення. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат Управління не має.
Враховуючи наведені вище норми законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем, в межах наданих йому повноважень, виконано рішення суду, оскільки судом не встановлено того факту, що відповідач, маючи можливість здійснити виплату коштів позивачу, створює перешкоди для його виконання.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.