ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 Справа № 917/2170/25 

Господарський суд Полтавської області у складі судді Кльопова І.Г., секретар судового засідання Назаренко Я.А., розглянувши матеріали справи 
за позовною заявою Акціонерного товариства "Укрнафта", провулок Нестерівський, 5/3, м.Київ, 04053 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОММАШПОСТАВКА", вул. Степового Фронту, 7, кв. 5, м.Полтава, 36000 
про стягнення грошових коштів 
встановив:
Акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОММАШПОСТАВКА" штрафу у розмірі 15 599,52 грн., нарахованого за порушення зобов`язання з своєчасної поставки хомутів запобіжних ланцюгових за Договором про закупівлю № 13/1579-МТР/25 (далі – Договір), укладеного 03.04.2025
Ухвалою від 27.11.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - для подання відповіді на відзив, а відповідачу - заперечення на відповідь на відзив.
Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував.
Копія ухвали про відкриття провадження у даній справі, що направлялась на адресу відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, була повернута до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Враховуючи, що ухвала про відкриття провадження у справі направлялась на адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, він вважається таким, що повідомлений належним чином про судовий розгляд даної справи. Крім того, ухвала суду була своєчасно розміщена судом у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, вважається, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом, про покладені на нього обов`язки та його процесуальні права.
Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи та встановив, що їх достатньо для вирішення спору, у зв`язку з чим вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Розглянувши матеріали справи суд, встановив:
03.04.2025 року між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проммашпоставка" (Постачальник) укладено Договір про закупівлю № 13/1579-МТР/25.
Згідно Протоколу № 15 позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрнафта» від 22.07.2025 змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне та, відповідно, змінено найменування Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на Акціонерне товариство «Укрнафта» (далі АТ «Укрнафта»).
За умовами вказаного Договору відповідач взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність Покупця у погоджені строки обладнання – хомут запобіжний ланцюговий WA-C 12 1/2”- 13 5/8”, (далі – Товар) у загальній кількості 6 шт., на загальну суму 155 995,20 грн. з ПДВ.
Також при укладенні Договору сторони, зокрема, узгодили наступне:
- Згідно пункту 11.1 Договору передбачено можливість підписання договору шляхом накладання електронних підписів;
- датою поставки Товару та моментом отримання Покупцем від Постачальника вважається дата підписання Сторонами відповідних видаткових накладних та актів приймання-передачі Товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) (п.5.4 Договору);
- Пунктом 4.2 Договору визначено, що розрахунок за весь Товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками Сторін відповідних видаткових накладних та актів приймання-передачі Товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень);
Згідно п.1 Специфікації (Додаток № 1 до Договору) Товар має бути поставлений на об`єкт Покупця у с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області протягом 120 календарних днів з моменту підписання Договору.
Враховуючи дату підписання Договору (03.04.2025 р.), термін поставки усього обсягу Товару закінчився 01.08.2025 р.
Відповідно до видаткової накладної № 116 від 26.09.2025 р., обумовлений договором Товар на суму 155 995,20 грн. з ПДВ був доставлений на об`єкт Покупця 21.10.2025 р., і згідно Акту приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю прийнятий 23.10.2025 р.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з урахуванням п.5.4 Договору та п.1 Специфікації Постачальником допущено прострочення поставки усього обсягу Товару, зокрема – на 83 календарних дні.
Відповідно до п.7.1 Договору при недотриманні Постачальником строків поставки Товару Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 5 % вартості несвоєчасно поставленого Товару за прострочення до 30 днів, та 10 % - за прострочення 30 днів і більше.
Позивач зазначав, що оскільки кількість днів прострочення поставки усього обсягу товару є більшим, ніж 30 днів, то з урахуванням положень п.7.1 Договору та кількості днів прострочення поставки, сума штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару на склад Покупця складає15 599,52 грн. (155 995,20 х 10%), вказану суму штрафу позивач і просив суд стягнути з відповідача.
Відповідач заперечень проти позову не надав.
При вирішенні спору суд враховує наступне.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь Другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.
За договором поставки продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним або домашнім використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного Кодексу України).
Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного Кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Згідно п.1 Специфікації (Додаток № 1 до Договору) Товар має бути поставлений на об`єкт Покупця у с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області протягом 120 календарних днів з моменту підписання Договору, враховуючи дату підписання Договору (03.04.2025) термін поставки усього обсягу Товару до 01.08.2025
Матеріали справи свідчать, що відповідач відповідно до видаткової накладної № 116 від 26.09.2025, обумовлений договором Товар на суму 155 995,20 грн. з ПДВ був доставлений на об`єкт Покупця 21.10.2025 і згідно Акту приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю прийнятий 23.10.2025.
Тобто відповідач поставив товар з порушення строку, встановленого умовами Договору та Специфікації.
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до пункту 7.1 Договору при недотриманні Постачальником строків поставки Товару Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 5 % вартості несвоєчасно поставленого Товару за прострочення до 30 днів, та 10 % - за прострочення 30 днів і більше.
Отже, з урахуванням пункту 5.4 Договору та пункту 1 Специфікації Постачальником допущено прострочення поставки усього обсягу Товару на 83 календарних днів.
Позивач направив відповідачу лист № 01/01/13/10/28/02-02/01/14392 від 05.09.2025 з вимогою сплатити штраф згідно п.7.1 Договору за порушення визначених договором строків поставки 
Проте, відповіді на дану вимогу Постачальник не надав, розрахований розмір штрафних санкцій у встановлений листом термін не сплатив.
Доказів проведення повних розрахунків за позовними вимогами в справу відповідачем до суду також не подано, доводи та розрахунки позивача з боку відповідача не заперечено.
Згідно з приписами частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.
Оцінюючи подані докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача штраф у розмірі 15 599,52 грн. підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована і не заперечується, а тому підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Зважаючи на вказане, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.
За статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129,231, 232-233,237-238 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОММАШПОСТАВКА» (вул. Степового Фронту, 7, кв. 5, м.Полтава, 36000, ЄДРПОУ 39983672) на користь Акціонерного товариства "УКРНАФТА" (провулок Нестерівський, 5/3, м.Київ, 04053, код ЄДРПОУ 00135390) штраф у розмірі 15 599,52 грн. та 2 422,40 грн. витрат по сплаті судового збору.
Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України

Суддя Кльопов І.Г.