ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/7775/24 пров. № А/857/30793/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівської митниці, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року (суддя–Братичак У.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту рішення– не зазначено), 
в адміністративній справі №380/7775/24 за позовом Приватного підприємства «Теплосвіт Захід» до Львівської митниці, 
про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,

встановив:

У квітні 2024 року позивач Приватну підприємство «Теплосвіт Захід» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської митниці, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати Рішення Львівської митниці про визначення митної вартості товарів №UA209000/2023/901146/2 від 11.10.2023 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 11.10.2023 №UA209170/2023/003507. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив в задоволенні позову відмовити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2024 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/901146/2 від 11.10.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2023/003507. Стягнуто на користь Приватного підприємства «Теплосвіт Захід» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці сплачений судовий збір в сумі 6056,00 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації 09.10.2023 №23UA209170082322U8 встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. На вимогу декларантом додаткових документів не надано. Відсутність у декларанта документів, у яких визначено відомості про складові митної вартості не означає автоматичного застосування методу визначення митної вартості за ціною договору та обов`язку митного органу прийняти заявлену митну вартість на підставі документів, які є у наявності декларанта, оскільки це суперечитиме нормі ст.58 МК України. У даній справі, документи, що були подані до митного оформлення містили розбіжності, а також відсутні складові митної вартості, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості. Зазначає, що основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, позивачем подані не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню, що є явним порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу. Тому, рішення про коригування митної вартості товарів винесено з додержанням всіх норм чинного законодавства України.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 30.08.2024 скасувати та прийняти постанову, якою у позові відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач Приватне підприємство «Теплосвіт Захід» зареєстроване як юридична особа в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основний вид господарської діяльності згідно з КВЕД: 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього (а.с.109-110).
Між Приватним підприємством «Теплосвіт Захід» та компанією Turk Demirdokum Fabrikalari Anonim Sirketi (TDDF, Турецька Республіка) було укладено контракт продажу та дистрибуції № 0001 від 27.03.2023 (а.с.19-29).
Згідно умов контракту TDDF зобов`язувався продати, а Дистриб`ютор купити Товар, зазначений у Додатку 1 до договору, а саме — сталеві панельні радіатори для центрального опалення з неелектричним нагрівом.
Відповідно до п.6.1 договору Товар постачався на умовах FCA Інкотермс 2020.
На виконання умов договору TDDF відвантажив на адресу Дистриб`ютора згідно інвойсу №2016462960 від 29.09.2023 сталеві панельні радіатори для центрального опалення з неелектричним нагрівом в асортименті та кількості на загальну суму 29830,10 дол США (а.с.39-49).
З метою митного оформлення вказаного товару 09.10.2023 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію № 23UA209170082322U8, в якій визначив митну вартість такого товару за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
До митної декларації було долучено наступні документи: договір продажу та дистрибуції № 0001 від 27.03.2023 з додатками; інвойс №2016462960 від 29.09.2023; пакувальний лист №2010328859 від 29.09.2023; CMR A №922438 від 03.10.2023; копію сертифікату про походження товару №Z0873935; електронну експортну декларацію № 23341200X00371569 від 02.10.2023; платіжну інструкцію в іноземній валюті (свіфт) №66 від 26.09.2023; заявку про надання транспортних послуг №384 від 28.09.2023; довідку про транспортні витрати від 28.09.2023; рахунок на оплату №384 від 28.09.2023; договір (контракт) на перевезення № 10/23 від 27.03.2023; прайс-лист за вересень 2023 року.
За наслідками опрацювання поданих документів митниця надіслала повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до ст. 53 МК України, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та кількісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
На вказану вимогу декларантом подано такі документи: договір транспортного експедирування №10/23 від 27.03.2023; договір перевезення вантажу №179/23 від 28.09.2023; електронний інвойс №Е292023000000039 від 29.09.2023; видаткові накладні №6129 від 14.07.2023, №7049 від 02.08.2023, №9191 від 25.08.2023, №6187 від 18.07.2023, №10940 від 29.09.2023; проформи-інвойси №2010305267 від 20.09.2023 та №2010305265 від 28.08.2023; експертний висновок №19-09/1094 від 09.10.2023.
За результатами розгляду поданих документів відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 11.10.2023 №UA209170/2023/003507 та рішення про визначення митної вартості товарів №UA209000/2023/901146/2 від 11.10.2023 (а.с.97-100).
Згідно рішення про коригування митної вартості митний орган вказав, що в графі 33 Рішення про коригування №UA209000/2023/901146/2 від 11.10.2023 відповідач зазначає, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та обґрунтовує своє рішення наступним.
У фактурі-інвойсі №2016462960 від 29.09.2023 міститься посилання на замовлення №2010328859 від 28.09.2023, проте номер такого замовлення не відповідає номеру замовлення, яке подане декларантом до митного оформлення.
У платіжному документі № 66 від 26.09.2023 в гр.70 вказано посилання на проформи-інвойси. До митного оформлення декларантом надано 2 проформи–інвойси: № 2010305267 від 20.09.2023 та №2010305265 від 28.08.2023. Слід зазначити, що сума платежу зазначена у вищевказаному банківському дорученні не відповідає вартості товару у проформах.
У рахунку на оплату транспортних послуг № 384 від 28.09.2023 вказана сума винагороди за транспортно-експедиційні послуги лише по Україні. А за межами України сума таких послуг не зазначена. 
Зовнішньоекономічний договір від 27.03.2023 № 0001 наявний в графі 44 МД, проте до митного оформлення не поданий. Відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ він є обов`язковим документом що підтверджує митну вартість.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України митним органом надіслано вимогу щодо надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості.
На вимогу митного органу, декларантом надано наступні додаткові документи: замовлення, проформи, договір на перевезення, видаткові накладні, висновок експерта. Надіслані на вимогу митного органу документи не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу не надано.
Позивач, не погоджуючись із наведеним рішенням митного органу про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність у відповідача фактичних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів та прийняття оскаржуваної картки відмови.
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. 
Частиною 1 статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з положеннями статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей. 
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.05.2020 у справі №1.380.2019.001625.
Колегія суддів враховує, що у розглядуваній справі підставою для прийняття оспорюваного рішення від 11.10.2023 №UA209000/2023/901146/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 11.10.2023 №UA209170/2023/003507 стало те, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки подані декларантом документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, а саме подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар;- надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. За результатами проведеного опрацювання встановлено: у фактурі-інвойсі №2016462960 від 29.09.2023 міститься посилання на замовлення №2010328859 від 28.09.2023, проте номер такого замовлення не відповідає номеру замовлення, яке подане декларантом до митного оформлення. У платіжному документі № 66 від 26.09.2023 в гр.70 вказано посилання на проформи-інвойси. До митного оформлення декларантом надано 2 проформи–інвойси: № 2010305267 від 20.09.2023 та №2010305265 від 28.08.2023. Слід зазначити, що сума платежу зазначена у вищевказаному банківському дорученні не відповідає вартості товару у проформах. В рахунку на оплату транспортних послуг № 384 від 28.09.2023 вказана сума винагороди за транспортно-експедиційні послуги лише по Україні. А за межами України сума таких послуг не зазначена. Зовнішньоекономічний договір від 27.03.2023 № 0001 наявний в графі 44 МД, проте до митного оформлення не поданий. Відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ він є обов`язковим документом що підтверджує митну вартість.
На вимогу митниці декларантом надано: замовлення, проформи, договір на перевезення, видаткові накладні, висновок експерта. Надіслані на вимогу митного органу документи не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу не надано
Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI розділ III.
За вимогами частин першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною шостою статті 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За змістом цих норм митна вартість товарів визначається декларантом; водночас митний орган контролює правильність визначення такої вартості і за результатами здійснення такого контролю, у випадку неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 МК України, приймає рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.
До виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених законом випадках.
При цьому митний орган перевіряє правильність визначення саме числового значення і складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, достовірність та точність заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вищезазначених нормах.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Досліджуючи перелік документів, який при митному оформленні, був наданий позивачем, судом встановлено наступні обставини, зокрема, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, а саме: договір продажу та дистрибуції № 0001 від 27.03.2023 з додатками; інвойс №2016462960 від 29.09.2023; пакувальний лист №2010328859 від 29.09.2023; CMR A №922438 від 03.10.2023; копію сертифікату про походження товару №Z0873935; електронну експортну декларацію № 23341200X00371569 від 02.10.2023; платіжну інструкцію в іноземній валюті (свіфт) №66 від 26.09.2023; заявку про надання транспортних послуг №384 від 28.09.2023; довідку про транспортні витрати від 28.09.2023; рахунок на оплату №384 від 28.09.2023; договір (контракт) на перевезення № 10/23 від 27.03.2023; прайс-лист за вересень 2023 року; договір транспортного експедирування №10/23 від 27.03.2023; договір перевезення вантажу №179/23 від 28.09.2023; електронний інвойс №Е292023000000039 від 29.09.2023; видаткові накладні №6129 від 14.07.2023, №7049 від 02.08.2023, №9191 від 25.08.2023, №6187 від 18.07.2023, №10940 від 29.09.2023; проформи-інвойси №2010305267 від 20.09.2023 та №2010305265 від 28.08.2023; експертний висновок №19-09/1094 від 09.10.2023. 
Отже, судом встановлено, до митного оформлення було надано документи, які повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості у них не мають протиріч або розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості товару за основним методом.
Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.
Щодо покликання відповідача на те, що у фактурі-інвойсі № 2016462960 від 29.09.2023 міститься посилання на замовлення № 2010328859 від 28.09.2023, проте номер такого замовлення не відповідає номеру замовлення, яке подане декларантом до митного оформлення.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 53 МК України, замовлення не є обов`язковим документом, що підтверджує митну вартість товарів, яка визначається за основним методом – за ціною договору.
Пунктом 5.4. договору продажу та дистрибуції №0001 від 27.03.2023 передбачено, що замовлення на купівлю, які дистриб`ютор надає TTDF не є обов`язковими для TTDF, якщо вони підтверджені письмово. Таким документом є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа. До пакету документів для здійснення митного оформлення позивачем було долучено проформу-інвойс №2010305267 від 20.09.2023 із зазначенням умов поставки на суму 29830,27 доларів США.
Суд першої інстанції вірно вказав, що наявність чи відсутність замовлення жодним чином не впливає на числові значення митної вартості товару, поданого до митного оформлення.
Щодо покликання відповідача на те, що у платіжному документі № 66 від 26.09.2023 в гр.70 вказано посилання на проформи-інвойси, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно з положеннями ст.53 МК України, банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар. При цьому, відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості. Дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару. Тобто, строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.
До митного оформлення декларантом надано 2 проформи–інвойси: № 2010305267 від 20.09.2023 та №2010305265 від 28.08.2023, однак сума платежу зазначена у вищевказаному банківському дорученні не відповідає вартості товару у проформах.
Судом встановлено, що до митного оформлення позивачем було долучено проформу - інвойс №2016462960 від 29.09.2023 на суму 29830,27 дол. США. Посилання на зазначену проформу - інвойс та на контракт міститься і в платіжному документі №66 від 26.09.2023.
Відповідачем не доведено, а судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, що митний орган не міг визначити митну вартість товару на підставі поданих документів.
Щодо покликання відповідача на те, що у рахунку на оплату транспортних послуг № 384 від 28.09.2023 вказана сума винагороди за транспортно-експедиційні послуги лише по Україні. А за межами України сума таких послуг не зазначена.
Судом встановлено, що позивачем на підтвердження транспортних витрат подано до митного оформлення заявку про надання транспортних послуг №384 від 28.09.2023; довідку про транспортні витрати від 28.09.2023; рахунок на оплату №384 від 28.09.2023; договір (контракт) на перевезення № 10/23 від 27.03.2023. У довідці про транспортні витрати, рахунку на оплату транспортних послуг зазначена вартість перевезення вантажу до кордону України (м/п Порубне), яка складає 107000 грн, а також винагорода за транспортно-експедиційні послуги по Україні у сумі 8333,33 грн..
Пункт 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України (МКУ) передбачає включення витрат на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України до митної вартості за першим методом, як коригування ціни договору, якщо ці витрати не включені до ціни, зазначеної у рахунку-фактурі. Це є частиною загального правила додавання до ціни операції всіх витрат, пов`язаних з ввезенням товарів до митного кордону України, згідно з умовами поставки.
Таким чином, витрати на транспортування після ввезення товару на митну територію України не включаються до складу митної вартості товару.
Щодо покликання відповідача на те, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідач зазначив, що зовнішньоекономічний договір від 27.03.2023р. № 0001 наявний в графі 44 МД, проте до митного оформлення не поданий.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ він є обов`язковим документом що підтверджує митну вартість.
Відповідно Порядком заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 30 травня 2012 року № 651, при внесенні до графи 44 митної декларації відомостей про документ, який надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів із застосуванням МД, перед кодом такого документа проставляється символ «m».
Судом встановлено, що у митній декларації № 23UA209170082322U8 від 09.10.2023, у гр.44, декларантом внесено відомості про документ за кодом « 4104 та « 4103» перед яким проставлено символ «m».
Отже, вказані в оскаржуваному рішенні митного органу розбіжності жодним чином не впливають на митну вартість заявленого позивачем для митного оформлення товару і у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. Виявлена різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю тотожних товарів згідно з інформаційними ресурсами мережі Інтернет, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників інформаційних ресурсів.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не вказав ні конкретних обставини, які викликали відповідні сумніви, ні причин неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, ні документів, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Отже, доводи митного органу щодо ненадання позивачем митному органу повного переліку додаткових документів, відповідачем не було обґрунтовано, яким чином вищевикладені обставини впливають на рівень митної вартості ввезеного товару. У той же час суд встановив, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та його числове значення.
Надані відповідачеві для здійснення митного оформлення документи надавали йому повне право під час митного оформлення товару застосовувати метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту), відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України.
Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції, зокрема у справах №804/16980/14, № 815/2013/15, про те, що основним методом визначення вартості митної продукції, яка ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод за ціною договору (вартість операцій).
Кожен наступний метод використовують лише у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МК України. За наведеного висновок відповідача, що сформований у рішенні про те, що надані документи мають розбіжності, є безпідставним, тому що у відповідача не було жодних передбачених законом підстав для визначення вартості імпортованого товару за методом 2 «б».
Водночас, судом встановлено, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товару, відсутнє належне обґрунтування неможливості застосування методу 2а, 2б, 2в, 2г, а застосування методу 2ґ для визначення митної вартості імпортованого товару обґрунтовано митницею виключно зазначенням номеру та дати іншої митної декларації.
Отже, враховуючи викладені вище обґрунтування, висновки суду першої інстанції, висловлені в оскаржувану рішенні даної справі є обґрунтовані та відповідають нормам матеріального права, яке було застосовано судом у прийнятому рішенні. Суд апеляційної інстанції зауважує, що ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні в апеляційній скарзі Львівською митницею не доводиться те, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару згідно № 23UA209170082322U8 від 09.10.2023 є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості.
Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Доводи апеляційної скарги відповідача таких висновків суду не спростовують.
Отже, на підставі з`ясованих у справі обставин суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач, приймаючи рішення №UA209000/2023/901146/2 від 11.10.2023 про коригування митної вартості товарів та похідну від неї картку відмови в митному оформленні (випуску) товару №UA209170/2023/003507, діяв не на підставі чинного законодавства.
Тому суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу Львівської митниці – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року в адміністративній справі №380/7775/24 за позовом Приватного підприємства «Теплосвіт Захід» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська