РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 562/2077/25
Провадження № 22-ц/4815/1456/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.
секретар судового засідання – Маринич В. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
відповідач – Здолбунівська міська рада Рівненської області 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Блащук Тетяни Володимирівни на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2025 року у складі судді Кушніра О.Г., постановлену в м. Здолбунів Рівненської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , Здолбунівської міської ради Рівненської області про скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на спадкове майно.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника Федоркова В. І. подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. 

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2025 року заяву задоволено, позовну заяву ОСОБА_1  залишено без розгляду.

28.08.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Блащук Тетяна Володимирівна звернулася до суду із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Здолбунівської міської ради Рівненської області про скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на спадкове майно, стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвоката, в розмірі 14 000,00 грн., мотивуючи тим, що ці витрати були спричинені діями ОСОБА_1 , спрямованими на затягування іншого судового процесу, і при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду судом не було вирішено це питання.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2025 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає право суду покласти на сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, якщо така сторона чи її представник зловживає процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, та обґрунтована тим, що заявником не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 – адвокат Блащук Тетяна Володимирівна оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі наголошує на тому, що за клопотанням ОСОБА_1 позовну заяву було залишено без розгляду ухвалою від 25.08.2025 року, тобто, це було свідомою дією позивача і факт вчинення позивачем цієї дії не усуває правових наслідків, пов`язаних з отриманням відповідачем правничої допомоги. Додає, що відповідач поніс реальні витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000 грн, що підтверджено договором від 14.07.2023 року та актом приймання-передачі наданої правової допомоги до договору б/н від 14 липня 2023 р. від 27.08.2025 року. Зазначає, що подання позовної заяви та відкриття провадження судом потребувало від відповідача здійснення захисту своїх інтересів та спонукало до вчинення процесуальних дій, які не були б реалізовані за відсутності цього позову. Вважає, що позивач міг уникнути зловживання своїми процесуальними правами, про що свідчить дата звернення позивача щодо висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 080825-1_ЮШ 08.08.2025 р.. Переконує, що дії позивача були спрямовані на затягування судового процесу у справі №562/4128/24, про що свідчить обмін документами навіть після звернення позивача за висновком експертизи, а саме: позовна заява від 27.06.2025 року; відзив від 08.08.2025 року; відповідь на відзив від 18.08.2025 року. Зазначає про помилковість висновку місцевого суду про те, що подання позову та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду саме по собі не може свідчити про необґрунтованість дій позивача та пояснює, що у даному випадку має місце не просто звернення до суду, а системна поведінка, спрямована на зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду іншої справи. Додає, що справи, про які йдеться, не були пов`язаними, оскільки в межах розгляду позову ОСОБА_1 не вирішувалося питання, що стосувалося підстав вимог у справі за позовом ОСОБА_2 , а тому робить висновок, що ОСОБА_1 подав позов у справі №562/2077/25 з метою: 1) створення штучних підстав для зупинення провадження у справі №562/4128/24 за позовом ОСОБА_2 ; 2) затягування розгляду справи про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; 3) ускладнення цивільного процесу шляхом пред`явлення позову, предмет якого
не пов`язаний з предметом першої справи. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 14 000,00 грн. у вигляді витрат на правничу допомогу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Федорков Віктор Іванович просить залишити ухвалу суду першої інстанції без зміни, апеляційну скаргу та заяву про стягнення витрат на правничу допомогу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що її слід частково задовольнити.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що саме по собі звернення з позовом до суду та подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених ним судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

За приписами ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За приписами частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, з`ясуванню підлягають обставини, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, чи зловживав своїми правами.

Як видно з позовної заяви ОСОБА_1 звернуся до суду з вимогами до ОСОБА_2 , Здолбунівської міської ради Рівненської області в яких просив:
- визнати поштову адресу будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , купленого у Здолбунівський районній раді народних депутатів жителями с. Глинськ ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як будинок АДРЕСА_2 ;
- скасувати внесеного 2 серпня 2022 року державним реєстратором Реєстраційної служби Здолбунівської міської ради до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису № 47517467 про право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, площею 111,9 м. кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
-визнати за ОСОБА_1 в порядку фактичного спадкування право власності на частину будинку з господарськими будівлями, площею 53 м. кв., та частину хліва, площею 50 м. кв., в АДРЕСА_2 , купленого у 1956 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Після подачі даного позову за заявою ОСОБА_1 ухвалою від 04.08.2025 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області зупинив провадження в цивільній справі № 562/4128/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, про усунення перешкод в користуванні майном та визнання права власності до набрання законної сили рішенням суду у справі №562/2077/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Здолбунівської міської ради Рівненської області, про скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на спадкове майно.

Апеляційний суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позов ОСОБА_1 у справі №562/2077/25 про скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на спадкове майно було подано для затягування розгляду справи № 562/4128/24 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Зазначене свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки, позов у справі №562/2077/25 не містить обґрунтувань про те, з яких підстав заявлені вимоги.

За змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/10961/16.

Верховним Судом у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.01.2021р. у справі № 521/3011/18 було зазначено, що: «З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необгрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

До заяви про стягнення витрат на правничу допомогу долучено: копію договору про надання правової (правничої) допомоги без номера від 14.07.2023, копію акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 27.09.2025 року на суму 14000,00 грн., копію Ордеру серія ВК № 1142538.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на: 1) професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, що повною мірою відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу.

01.09.2025 року стороною позивача було подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, просили заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Блащук Тетяна Володимирівна про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у пункті 21 додаткової постанови зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих відповідачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представниками відповідача процесуальних документів, ціну позову, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що сума витрат на правничу допомогу визначена у заяві про ухвалення додаткового рішення у розмірі 14000,00 грн. є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести відповідач у цій справі про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору, статусу обох сторін у спірних правовідносинах, обсягу фактично наданих відповідачу послуг з правової допомоги та заперечень сторони відповідача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, стягнення судових витрат, понесених відповідачкою ОСОБА_2 вказаній справі у розмірі 14 000,00 грн. є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в її інтересах, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.

Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація понесених ним судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цивільної справи в розмірі 8 000,00 грн.. Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість заяви про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат відповідача у вказаній цивільній справі та наявність правових підстав для його часткового задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Блащук Тетяни Володимирівни задовольнити частково.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 вересня 2025 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Блащук Тетяни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Здолбунівської міської ради Рівненської області про скасування рішення про державну реєстрацію речового права та визнання права власності на спадкове майно– задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 8 (вісім) тисяч гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Боймиструк С. В.