ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/4106/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Сальнікової Г.І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Євро Бізнес" (07406, Київська обл., Броварський р-н., м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 14) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Будсистема ЮА" (61060, м. Харків, пр-т. Льва Ландау, буд. 171) 	
про 	стягнення 478752,14 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Євро Бізнес" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будсистема ЮА" про стягнення суму попередньої оплати у розмірі 478752,14 грн. та судові витрати.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Беручи до уваги, що ціна позову у справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з метою економії процесуального часу учасників справи та виконання завдань господарського судочинства, визначених у статті 2 ГПК України, враховуючи необхідність недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі частини 5 статті 252 ГПК України та встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.
Разом з тим, звернуто увагу, що відповідно до частини 6 статті 6 та частини 7 статті 42 ГПК України, відповідач зобов`язаний зареєструвати свій електронний кабінет в системі "Електронний суд".
18.10.2023 введено в дію зміни, що внесені в Господарський процесуальний кодекс України Законом України №3200-IX від 29.06.2023 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документам".
Відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України усі юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Враховуючи зазначене, сторони зобов`язані мати зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.
Відповідно до пункту 17 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Таким чином, процесуальним законодавством передбачено спосіб належного повідомлення сторін про розгляд справи - в електронній формі через "Електронний кабінет".
Правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/6322/21, від 29.06.2022 у справі №906/184/21.
Матеріали справи свідчать, що станом на дату відкриття провадження у даній справі, позивач зареєстрував Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, а тому копію ухвали суду про відкриття провадження у справі було надіслано до зареєстрованого Електронного кабінету позивача, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.
Разом з тим, беручи до уваги, що станом на дату відкриття провадження у даній справі відповідачем не зареєстровано "Електронний кабінет" в Єдиній судовій інформаційно - телекомунікаційній системі відповідно до положень частини 6 статті 6 та частини 7 статті 42 ГПК України, а тому з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи, копію ухвали Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 24.11.2025 було надіслано засобами поштового зв`язку на належну адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджена відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яку відповідачем було отримано, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Окрім того, за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Також, ухвала Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 по справі №922/4106/25 оприлюднена в електронному вигляді в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.
Отже, матеріали справи свідчать, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд даної справи. Водночас судом було створено всім учасникам справи належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів для обґрунтування своїх вимог та заперечень.
Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Будь-яких заяв або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до статті 252 ГПК України від учасників справи на адресу суду не надходило.
Разом з тим, 27.11.2025 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від представника відповідача зареєстровано заяву про залучення у справу №922/4106/25 в якості представника відповідача та ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх. №27592), в якій просить суд залучити у справу №922/4106/25 в якості представника відповідача, внести дані до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №922/4106/25. Перевести в електронну форму процесуальні та інші документи по справі, що надійшли до суду в паперовому вигляді.
Пунктом 3 частини 1 статті 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 42 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.
За змістом частини 6 статті 6 ГПК України адвокати реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку.
З метою реалізації принципів рівності та змагальності сторін, а також надання можливості представнику відповідача ознайомитися з матеріалами справи через особистий кабінет в системі "Електронний суд", судом надано доступ до матеріалів справи повноважному представнику відповідача в ЄСІТС. 
09.12.2025 в системі діловодства Господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №28739), в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судові витрати. 
В обґрунтування заперечень проти позовних вимог у відзиві на позовну заяву зазначено, що між сторонами встановилися стабільні договірні відносини, за якими покупець здійснює 100% передоплату, а постачальник поставляє будівельні матеріали (товар) шляхом самовивозу покупцем зі складу постачальника за адресою: 61105, Харківська обл., м.Харків, вул. Морозова,13-Б. 
Зазначає, що постачальник виставив покупцю рахунки для оплати на загальну суму 1805937,52 грн.: №1173 від 12.05.2025 на суму 16086,89 грн., №1604 від 24.06.2025 на суму 15199,80 грн., №1628 від 26.06.2025 на суму 11946,26 грн., №1629 від 26.06.2025 на суму 4570,66 грн., №1732 від 07.07.2025 на суму 17153,90 грн., №1755 від 09.07.2025 на суму 62049,25 грн., №1818 від 14.07.2025 на суму 1642,61 грн., №1819 від 14.07.2025 на суму 7373,40 грн., №1867 від 21.07.2025 на суму 13721,82 грн., №1888 від 23.07.2025 на суму 143558,93 грн., №1904 від 23.07.2025 на суму 2920,92 грн., №1910 від 23.07.2025 на суму 543839,16 грн., №1912 від 23.07.2025 на суму 536617,62 грн. (спочатку в M.E.Doc був виставлений рахунок на 357745,08 грн. Після узгодження сторонами збільшення обсягу поставки постачальник видав оновлений рахунок №1912 від 23.07.2025 на 536617,62 грн. у паперовій формі (без реєстрації в M.E.Doc). Покупець оплатив саме цей рахунок і отримав товар за ним.); №1921 від 24.07.2025 на суму 74538,00 грн.; №1925 від 24.07.2025 на суму 248272,28 грн. (спочатку в M.E.Doc був виставлений рахунок на 48420,22 грн. Після узгодження сторонами збільшення обсягу поставки постачальник видав оновлений рахунок №1925 від 24.07.2025 на 248272,28 грн. у паперовій формі (без реєстрації в M.E.Doc). Покупець оплатив саме цей рахунок і отримав товар за ним.); №1926 від 24.07.2025 на суму 48686,40 грн.; №1952 від 28.07.2025 на суму 19253,62 грн.; №1953 від 28.07.2025 на суму 38506,00 грн.
Вказує, що покупець в свою чергу оплатив ці рахунки і отримав на складі постачальника товар на загальну суму 1805937,52 грн., про що свідчать видаткові накладні: №1666 від 30.07.2025 на суму 11946,26 грн., №1667 від 30.07.2025 на суму 7373,40 грн., №1668 від 30.07.2025 на суму 13721,82 грн., №1669 від 30.07.2025 на суму 38506,00 грн., №1670 від 30.07.2025 на суму 16086,89 грн., №1671 від 30.07.2025 на суму 1642,61 грн., №1672 від 30.07.2025 на суму 74538,00 грн., №1673 від 30.07.2025 на суму 19253,62 грн., №1674 від 30.07.2025 на суму 17153,90 грн., №1796 від 30.07.2025 на суму 2920,92 грн., №1675 від 31.07.2025 на суму 15199,80 грн., №1676 від 31.07.2025 на суму 62049,25 грн., №1677 від 31.07.2025 на суму 4570,66 грн., №1678 від 31.07.2025 на суму 543839,16 грн., №1679 від 31.07.2025 на суму 357745,08 грн., №1680 від 31.07.2025 на суму 143558,93 грн., №1751 від 31.07.2025 на суму 178872,54 грн., №1732 від 01.08.2025 на суму 248272,28 грн., №1749 від 05.08.2025 на суму 48686,40 грн.
Зазначає, що видаткова накладна №1796 від 30.07.2025 на суму 2920,92 грн. була оформлена в паперовому вигляді і надана покупцю для підпису. Покупець зобов`язався повернути підписаний зі своєї сторони екземпляр під час наступної поставки. Всі решта видаткових накладних були оформлені в електронному вигляді з використанням КЕП через платформу обміну електронними документами M.E.Doc.
Вказує, що 01.08.2025 покупець підписав в електронному вигляді через M.E.Doc наступні видаткові накладні: №1666 від 30.07.2025 на суму 11946,26 грн., №1667 від 30.07.2025 на суму 7373,40 грн., №1668 від 30.07.2025 на суму 13721,82 грн., №1669 від 30.07.2025 на суму 38506,00 грн., №1670 від 30.07.2025 на суму 16086,89 грн., №1671 від 30.07.2025 на суму 1642,61 грн., №1672 від 30.07.2025 на суму 74538,00 грн., №1673 від 30.07.2025 на суму 19253,62 грн., №1674 від 30.07.2025 на суму 17153,90 грн., №1796 від 30.07.2025 на суму 2920,92 грн., №1675 від 31.07.2025 на суму 15199,80 грн., №1676 від 31.07.2025 на суму 62049,25 грн., №1677 від 31.07.2025 на суму 4570,66 грн., №1678 від 31.07.2025 на суму 543839,16 грн., №1679 від 31.07.2025 на суму 357745,08 грн., №1680 від 31.07.2025 на суму 143558,93 грн.
Разом з тим, вказує, що оскільки товар вже був оплачений, постачальник не звернув уваги на затягування покупцем підписання видаткової накладної №1751 від 31.07.2025 на суму 178872,54 грн. за допомогою КЕП і повернення підписаного екземпляру видаткової накладної №1796 від 30.07.2025 на суму 2920,92 грн., оформленої в паперовому вигляді. Покупцем був вивезений товар зі складу постачальника за видатковою накладною №1732 від 01.08.2025 на суму 248272,28 грн. та видатковою накладною №1749 від 05.08.2025 на суму 48686,40 грн., які також підлягали підписанню покупцем у програмі M.E.Doc. Проте, 05.08.2025 покупцем були відкликані (анульовані) свої КЕП з усіх раніше підписаних видаткових накладних. 
Стверджує, що видаткові накладні: №1732 від 01.08.2025 на суму 248272,28 грн. та №1749 від 05.08.2025 на суму 48686,40 грн. так і не були підписані позивачем, хоча товар за цими накладними був їм фактично отриманий.
Окрім того, зазначає, що ТОВ "Будсистема ЮА" за результатами здійснення зазначених господарських операції з ТОВ "Інтер Євро Бізнес" на виконання вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України були складені та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: №241 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1173 від 12.05.2025 на суму 16086,89 грн.; №242 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату 1604 від 24.06.2025 на суму 15199,80 грн.; №243 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1628 від 26.06.2025 на суму 11946,26 грн.; №244 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1629 від 26.06.2025 на суму 4570,66 грн.; №245 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1732 від 07.07.2025 на суму 17153,90 грн.; №246 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1755 від 09.07.2025 на суму 62049,25 грн.; №247 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1818 від 14.07.2025 на суму 1642,61 грн.; №248 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1819 від 14.07.2025 на суму 7373,40 грн.; №249 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1867 від 21.07.2025 на суму 13721,82 грн.; №250 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1888 від 23.07.2025 на суму 143558,93 грн.; №251 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1904 від 23.07.2025 на суму 2920,92 грн.; №252 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1910 від 23.07.2025 на суму 543839,16 грн.; №253 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1912 від 23.07.2025 на суму 536 617,62 грн.; №254 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1921 від 24.07.2025 на суму 74538,00 грн.; №255 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1925 від 24.07.2025 на суму 248272,28 грн.; №256 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1926 від 24.07.2025 на суму 48686,40 грн.; №257 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1952 від 28.07.2025 на суму 19253,62 грн.; №258 від 30.07.2025 згідно операції за рахунком на оплату №1953 від 28.07.2025 на суму 38506,00 грн. Відповідно до цього позивач включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 300989,58 грн. за вищезазначеними господарськими операціями.
Стверджує, що включення позивачем у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 300989,58 грн. за результатами здійснення зазначених господарських операцій свідчить про отримання позивачем товару за вищезазначеними видатковими накладними та рахунками на загальну суму 1805937,52 грн., в тому числі і за оспорюваними накладними на суму 478752,14 грн. 
Зазначає, що факт отримання товару покупцем підтверджується також рухом товару на складі постачальника: відповідно до оспорюваних видаткових накладних та оплачених рахунків позивачу був поставлений наступний товар: 1) видаткова накладна №1796 від 30.07.2025 на суму 2920,92 грн. згідно рахунку на оплату №1904 від 23.07.2025 на суму 2920,92 грн.: арматура №10, кількістю 0,08 тон, вартістю 2434,10 грн. Загальною вартістю 2 434,10 грн. + 486,82 грн. (ПДВ) = 2 920,92 грн. Саме така кількість товару вибула зі складу постачальника згідно з відповідними оборотно-сальдовими відомостями за рахунком 281 за відповідною товарною номенклатурою в день поставки товару - 30.07.2025; 2) видаткова накладна №1751 від 31.07.2025 на суму 178872,54 грн. та видаткова накладна №1679 від 31.07.2025 на суму 357745,08 грн. згідно рахунку на оплату №1912 від 23.07.2025 на суму 536617,62 грн.: плита типу OSB/3 10х2500*1250, кількістю 385,00 штук, вартістю 149060,45 грн. Плита типу OSB/3 10х2500*1250, кількістю 770,00 штук, вартістю 298120,90 грн. Загальною вартістю 447181,35 грн. + 89436,27 грн. (ПДВ) = 536617,62 грн.: Саме така кількість товару вибула зі складу постачальника згідно з відповідними оборотно-сальдовими відомостями за рахунком 281 за відповідною товарною номенклатурою в день поставки товару - 31.07.2025; 3) видаткова накладна №1732 від 01.08.2025 на суму 248272,28 грн. згідно рахунку на оплату №1925 від 24.07.2025 на суму 248272,28 грн.: плита типу OSB/3 10х2500*1250, кількістю 523,00 штук, вартістю 206 893,57 грн. Загальною вартістю 206893,57 грн. + 41 378,71 грн. (ПДВ) = 248 272,28 грн. Саме така кількість товару вибула зі складу Постачальника згідно з відповідними оборотно-сальдовими відомостями за рахунком 281 за відповідною товарною номенклатурою в день поставки товару - 01.08.2025; 4) видаткова накладна №1749 від 05.08.2025 на суму 48686,40 грн. згідно рахунку на оплату №1926 від 24.07.2025 на суму 48686,40 грн.: Бітумна черепиця Акцент Графіт (уп 3м.кв), кількістю 120,00 м2, вартістю 40572,00 грн. Загальною вартістю 40572,00 грн. + 8114,40 грн. (ПДВ) = 48686,40 грн. Саме така кількість товару вибула зі складу постачальника згідно з відповідними оборотно-сальдовими відомостями за рахунком 281 за відповідною товарною номенклатурою в день поставки товару - 05.08.2025. Таким чином, твердження позивача про неотримання товару спростовується первинними документами та обліком: вибуття товару зі складу точно відповідає видатковим накладним, що підтверджено оборотно-сальдовими відомостями за рах. 281.
10.12.2025 в системі діловодства Господарського суду Харківської області зареєстровано відповідь на відзив (вх. №28850), в якій позивач заперечує проти доводів відповідача у відзиві на позовну заяву та просить суд позов задовольнити в повному обсязі, яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи. 
В обґрунтування заперечень зазначено, що дійсно ТОВ "Інтер євро Бізнес" замовив у ТОВ "Будсистема ЮА" будівельні матеріали, у підтвердження чого, від постачальника були виставлені рахунки, які повністю оплачені. Через невірне інформування, бухгалтер ТОВ "Інтер Євро Бізнес" помилково підписала деякі видаткові (оскільки товар фактично поставлений не був), які одразу ж були відкликані. Починаючи із липня 2025 р. по майже грудень 2025 р. велись перемовини із представниками ТОВ "Будсистема ЮА" щодо повернення коштів. Проте, попри обіцянки повернути сплачені кошти, представники відповідача лише тягнули час, а врешті й взагалі перестали виходити на зв`язок.
Звертає увагу суду, що перелічені видаткові накладні та рахунки на оплату не є предметом розгляду даної справи. Із вказаного приводу готуються матеріали до правоохоронних органів, оскільки вбачаються в зазначених діях склад кримінального правопорушення за ознаками шахрайства.
Предметом розгляду даної справи є вимога щодо повернення передплати за не поставлений товар у розмірі 478752,14 грн. згідно рахунку №1904 від 23 липня 2025 р. (за арматуру) було сплачено 2920,92 грн. (платіжна інструкція №50 від 30.07.2025 р.); згідно рахунку №1912 від 23 липня 2025 р. (за плиту OSB) було сплачено 536617,62 грн. (платіжна інструкція №46 від 30.07.2025 р.) (часткова поставка товару на суму 357745,08 грн. (видаткова накладна №1679 від 31 липня 2025 р.); згідно рахунку №1925 від 24 липня 2025 р. (за плиту OSB) було сплачено 248272,28 грн. (платіжна інструкція №45 від 30.07.2025 р.); згідно рахунку №1926 від 24 липня 2025 р. (бітумна черепиця) було сплачено 48686,40 грн. (платіжна інструкція №61 від 30.07.2025 р.).
Відповідач у відзиві не заперечує факт оплати ТОВ "Інтер Євро Бізнес" рахунків №1904 від 23 липня 2025 р., №1912 від 23 липня 2025 р., №1925 від 24 липня 2025 р. та №1926 від 24 липня 2025 р. на загальну суму 836497,22 грн. Доказів поставки товару на суму 478752,14 грн., відповідач до суду не надає.
ТОВ "Інтер Євро Бізнес" у якості доказів відправки претензії №27/10-25 від 27.10.2025 р., надав суду поштову квитанцію №0740600372266 від 29.10.2025 р. про направлення цінного листа на адресу ТОВ "Будсистема ЮА": 61060, Харківська обл., місто Харків, проспект Льва Ландау, будинок 171 (вказана адреса зазначена в ЄДР), Опис вкладення та роздруківку із сайту Укрпошти про рух вказаного листа. У зв`язку із чим вважаємо, що вказана поштова квитанція, опис вкладення та трекінг відстеження листа, є належними та допустимими доказами відправлення вказаної претензії відповідачу.
Зазначає, що ТОВ "Інтер Євро Бізнес" не включало до податкового кредиту жодної суми ПДВ від податкових накладних, що надходили від ТОВ "Будсистема ЮА"., про що надає суду податкові декларації з ПДВ із додатком Д1, за період із липня по жовтень 2025 р. ТОВ "Будсистема ЮА" має податковий номер платника ПДВ №420071920374. Якщо переглянути перелік контрагентів зазначених у таблицях 2.1, 2.2. Додатку 1 до декларації з ПДВ, то можна зробити висновок, що ТОВ "Будсистема ЮА" у вказаному переліку відсутній. Щодо посилання на оборотно-сальдові відомості щодо руху товару на складі, то вказані документи не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки складені одноосібно відповідачем та їх зміст залежить виключно від волі та намірів відповідача.
Зауважує, що відсутність поставки товару також підтверджується відсутністю товаро-транспортних накладних, довіреностей на отримання товаро-матеріальних цінностей та будь яким іншими належними та допустимими доказами.
16.12.2025 в системі діловодства Господарського суду Харківської області зареєстровано заперечення на відповідь на відзив (вх. №29454), в яких відповідач просить суд поновити строк та прийняти до розгляду дане заперечення на відповідь на відзив. Відхилити доводи позивача, викладені у відповіді на відзив. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування заперечень зазначено, що одноразові помилкові чи некоректні дії бухгалтера позивача не скасовують факту системної співпраці сторін. Видаткові накладні підписані КЕП позивача через M.E.Doc. Після підписання накладні діяли як первинні документи бухгалтерського та податкового обліку. Анулювання КЕП позивачем 05.08.2025 р. є односторонніми діями, які не можуть скасовувати факт поставки, оскільки КЕП не відкликає юридичний факт здійснення господарської операції. Факт реального постачання та отримання товару підтверджений повним комплектом належним чином оформлених первинних документів, бухгалтерським та податковим обліком обох сторін. Твердження про неотримання товару не відповідає дійсності. Реєстрація податкових накладних у ЄРПН означає, що позивач отримав такі накладні. Позивач не надав доказів подання розрахунків коригування, подання скарг, подання заяв про блокування чи незгоду зі змістом накладних. Реєстрація ПН та відображення податкового кредиту є поведінкою, що підтверджує факт прийняття товару. Жодного листування чи звернень про повернення 478752,14 грн. не надходило. 
Стверджує, що позивач намагається штучно відірвати оспорювані операції від інших господарських операцій, проте всі поставки здійснювалися в один період, товар відвантажувався зі складу пакетно, всі видаткові накладні містять послідовну нумерацію, рух товару зі складу в ОСВ підтверджує одночасність здійснення всіх поставок, податкові накладні за всіма семи операціями зареєстровані в один день – 30.07.2025. Оспорювані накладні є невід`ємною частиною загальної господарської операції, і відокремити їх штучно – неможливо. 
Щодо клопотання відповідача про поновлення строку на подання заперечень на відповідь на відзив, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2, 3 статті 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяви по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до частини 1, 4 статті 167 ГПК України у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 встановлено відповідачу строк у п`ять календарних днів з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, які повинні відповідати вимогам статті 167 ГПК України. 
Статтею 113 ГПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до статті 115 ГПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Положеннями частини 1, 4 статті 116 ГПК України передбачено, що перебіг процесуальних строків починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Матеріали справи свідчать, що заперечення на відповідь на відзив подано з пропуском відповідачем встановленого процесуального строку для подання до суду вказаної заяви по суті справи.
Водночас відповідно до частини 1, 2 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Разом з тим, згідно з частиною 4 статті 119 ГПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Водночас статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України).
Отже, відповідно до вимог статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 4 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначає, що суворе застосування судами процесуальних строків може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ зауважував, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду (рішення ЄСПЛ у справах "Белеш та інші проти Чеської Республіки", "Зубац проти Хорватії" №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та "Волчлі проти Франції", №35787/03, п. 29, від 26.07.2007).
Дослідивши матеріали справи, наведені відповідачем обґрунтування щодо пропуску процесуального строку для подання вказаної заяви по суті справи, з метою реалізації принципів змагальності та рівності учасників справи перед законом та судом, а також повного та всебічного з`ясування усіх фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити, пропущений процесуальний строк поновити, а заперечення на відповідь на відзив долучити до матеріалів справи.
Відтак, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх фактичних обставин справи та ухвалення судового рішення.
Положеннями частини 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Обставини справи свідчать, що між ТОВ "Інтер Євро Бізнес" (далі - позивач, покупець) та ТОВ "Будсистема ЮА" (далі - відповідач, постачальник) у спрощений спосіб був укладений договір поставки будівельних матеріалів.
ТОВ "Інтер Євро Бізнес" сплатило на користь ТОВ "Будсистема ЮА" суму коштів у розмірі 836497,22 грн.: 1) згідно рахунку №1904 від 23.07.2025 р. (за арматуру) у розмірі 2920,92 грн. (платіжна інструкція №50 від 30.07.2025 р.); 2) згідно рахунку №1912 від 23.07.2025 р. (за плиту OSB) у розмірі 536617,62 грн. (платіжна інструкція №46 від 30.07.2025 р.); 3) згідно рахунку №1925 від 24.07.2025 р. (за плиту OSB) у розмірі 248272,28 грн. (платіжна інструкція №45 від 30.07.2025 р.); 4) згідно рахунку №1926 від 24.07.2025 р. (бітумна черепиця) у розмірі 48686,40 грн. (платіжна інструкція №61 від 30.07.2025 р.).
Позивачем зазначено, що відповідачем було поставлено товар лише на суму 357745,08 грн. згідно видаткової накладної №1679 від 31.07.2025 р.
З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача за допомогою засобів поштового зв`язку скеровано претензію №27/10-25 від 27.10.2025 р. із вимогою, у строк не пізніше 7-ми календарних днів із дати отримання претензії, виконати свій обов`язок щодо передачі товару, визначеному договором, або повернути передплату у розмірі 478752,14 грн. 
Позивачем вказано, що претензію задоволено не було, товар не поставлений, а грошові кошти не повернуто. Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару надає позивачу право на законне очікування, що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Неповернення відповідачем коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном. Зазначено, що у зв`язку із відмовою відповідача передати оплачений товар, позивачем вирішено відмовитись від співпраці та звернутись до суду з вимогою про стягнення попередньої оплати. 
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.
Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Приписами статті 205 ЦК України визначено, що правочин може учинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв`язку.
Згідно статті 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Частиною 2 статті 643 ЦК України зазначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Тобто, відповідно до законодавчого визначення, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Таким чином, суб`єкти господарської діяльності можуть укладати господарські договори у письмовій формі як шляхом складення єдиного документу (договору) за підписом обох сторін, так й у спрощеній формі, який повинен містити відомості про господарську операцію, підтверджувати її здійснення, а також слугувати підставою виникнення у сторін зобов`язань, зокрема, обов`язку щодо здійснення розрахунків.
З матеріалів справи убачається, що відповідачем було виставлено позивачу рахунки на оплату на загальну суму 457772,62 грн., а саме: 
1) №1904 від 23.07.2025 р. за арматуру №10 у кількості 0,08 т. на суму 2920,92 грн. з ПДВ; 
2) №1912 від 23.07.2025 р. за плиту типу OSB/3 10х2500*1250 у кількості 770,00 шт. на суму 357745,08 грн.;
3) №1925 від 24.07.2025 р. за плиту типу OSB/3 10х2500*1250 у кількості 102,00 шт. на суму 48420,22 грн.;
4) №1926 від 24.07.2025 р. за бітумну черепицю Акцент Графіт (уп. 3м.кв.) у кількості 120,00 м2 на суму 48686,40 грн. з ПДВ. 
Можливість проведення попередньої оплати товару, а також правила, пов`язані зі здійсненням такої оплати, передбачені статтею 693 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це сума, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).
Разом з тим, матеріали справи свідчать, що ТОВ "Інтер Євро Бізнес" сплатило на користь ТОВ "Будсистема ЮА" кошти у розмірі 836497,22 грн. згідно наступних платіжних інструкцій:
1) №45 від 30.07.2025 на суму 248272,28 грн. з призначенням платежу: "за плити згідно рахунку №1925 від 24.07.2025 в т.ч. ПДВ 20% 41378,71 грн.";
2) №46 від 30.07.2025 на суму 536617,62 грн. з призначенням платежу: "за плити згідно рахунку №1912 від 23.07.2025 р. в т.ч. ПДВ 20% 89436,27 грн.";
3) №50 від 30.07.2025 на суму 2920,92 грн. з призначенням платежу: "за арматуру згідно рахунку №1904 від 23.07.2025 р. в т.ч. ПДВ 20% 486,82 грн.";
4) №61 від 30.07.2025 на суму 48686,40 грн. з призначенням платежу: "за черепицю згідно рахунку №1926 від 24.07.2025 р. в т.ч. ПДВ 20% 8114,40 грн."
Оплата позивачем на користь відповідача коштів у розмірі 836497,22 грн. згідно вище вказаних платіжних інструкцій, відповідачем не заперечується. Поряд з цим, відповідачем підтверджено у відзиві на позовну заяву, що покупець здійснює 100% передоплату. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Відповідно до видаткової накладної №1679 від 31.07.2025 відповідач передав, а позивач отримав товар згідно рахунку №1912 від 23.07.2025 на суму 357745,08 грн. з ПДВ, про що свідчать відповідні реквізити (електронні печатки) постачальника та покупця, що відповідачем не заперечується. 
Водночас відповідач стверджує, що позивачем отримано від відповідача товар згідно спірних видаткових накладних, а саме: 
1) №1796 від 30.07.2025 на суму 2920,92 грн. з ПДВ за арматуру №10 у кількості 0,08 т. згідно рахунку на оплату №1904 від 23.07.2025 р.;
2) №1751 від 31.07.2025 на суму 178872,54 грн. з ПДВ за плиту типу OSB/3 10х2500*1250 у кількості 385,00 шт. згідно рахунку на оплату №1912 від 23.07.2025 р.;
3) №1732 від 01.08.2025 на суму 248272,28 грн. з ПДВ за плита типу OSB/3 10х2500*1250 у кількості 523,00 шт. згідно рахунку на оплату №1925 від 24.07.2025 р.;
4) №1749 від 05.08.2025 на суму 48686,40 грн. з ПДВ за бітумну черепицю Акцент Графіт (уп. 3м.кв.) у кількості 120,00 м2 згідно рахунку на оплату №1926 від 24.07.2025 р.
Натомість твердження відповідача про отримання позивачем згідно видаткових накладних №1796 від 30.07.2025, №1751 від 31.07.2025, №1732 від 01.08.2025, №1749 від 05.08.2025 товар відхиляється судом як необґрунтоване та безпідставне, оскільки не відповідає дійсним обставинам справи та не знаходить належного доказового підтвердження у розумінні вимог статті 73, 74, 76, 77 ГПК України з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
Частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно з частиною 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Отже, фактом підтвердження здійснення господарської операції є первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
У постанові від 10.12.2020 у справі №910/14900/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи №910/4994/18).
Крім того, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій особа повинна мати відповідні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення суб`єктами господарювання відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій (вказані висновки також наведені в постанові Верховного Суду 16.08.2023 у справі №917/557/22).
Натомість суд зауважує, що спірні видаткові накладні №1796 від 30.07.2025, №1751 від 31.07.2025, №1732 від 01.08.2025, №1749 від 05.08.2025 містять відмітку у відповідній графі лише з боку відповідача, однак не містять жодних реквізитів, які б підтверджували отримання товару з боку позивача, а тому твердження відповідача про отримання позивачем товару за видатковими накладними є безпідставним. 
При цьому суд приймає до уваги, що згідно видаткової накладної №1679 від 31.07.2025 відповідач передав, а позивач отримав товар згідно рахунку №1912 від 23.07.2025 на суму 357745,08 грн. з ПДВ, про що свідчать відповідні реквізити (електронні печатки) постачальника та покупця, що відповідачем не заперечується. На зворотній стороні видаткової накладної №1679 від 31.07.2025 містяться реквізити про затвердження документу. Однак, спірні видаткові накладні №1796 від 30.07.2025, №1751 від 31.07.2025, №1732 від 01.08.2025, №1749 від 05.08.2025 відповідних реквізитів не містять. Посилання відповідача на сам факт складення видаткових накладних та включення їх до загального переліку первинних документів не є тотожним доказуванню факту її направлення або вручення покупцеві.
Окрім того, суд враховує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тобто, судам під час розгляду справи належить досліджувати окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху товару, надання послуг тощо (позиція Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №927/833/18, від 21.09.2021 у справі №918/1026/20).
Натомість з матеріалів справи убачається, що відсутність поставки товару за спірними видатковими накладними підтверджується відсутністю товаро-транспортних накладних, довіреностей на отримання товаро-матеріальних цінностей та будь-якими іншими належними та допустимими доказами, які відповідачем суду не надано. 
Суд також критично оцінює доводи відповідача про те, що оборотно-сальдові відомості за рахунком 281 підтверджують факт поставки товару позивачеві, оскільки не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та не посвідчують факту здійснення конкретної господарської операції з передання товару іншій особі.
Суд звертає увагу, що оборотно-сальдові відомості не містять відомостей про прийняття товару позивачем, зокрема підпису уповноваженої особи покупця, даних про спосіб, місце та момент передання товару, а також не підтверджують фізичний рух товару від відповідача до позивача.
Таким чином, відповідачем за відсутності первинних документів, що належним чином підтверджують отримання позивачем оплаченого товару згідно вище вказаних платіжних інструкцій, в розумінні статті 73, 76, 77 ГПК України також не підтверджено реальності здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару. 
Разом з тим, суд відхиляє посилання відповідача в обґрунтування заперечень проти позовних вимог на подані угоди про анулювання документа №1666/30/07/2025 №1667/30/07/2025, №1668/30/07/2025, №1669/30/07/2025, №1670/30/07/2025, №1671/30/07/2025, №1672/30/07/2025, №1673/30/07/2025, №1674/30/07/2025, №1675/31/07/2025, №1676/31/07/2025, №1677/31/07/2025, №1678/31/07/2025, №1679/31/07/2025, №1680/31/07/2025 від 05.08.2025, оскільки з урахуванням наданих позивачем пояснень, а також матеріалів справи убачається, що угоди в контексті предмета та підстав позову не свідчать про отримання за спірними видатковими накладними товар, який позивачем оплачено або повернення відповідачем належних позивачу коштів. 
Щодо посилань відповідача на податкові накладні, суд зазначає наступне. 
Статтею 198.3 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Підпунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 р. №21 затверджено форми та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.
Підпунктом 4 пункту 4 Порядку зазначено, що до розділу II "Податковий кредит" (рядки 10, 11 та 13 декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження, створення) з податком на додану вартість (рядки 10.1, 10.2 та 10.3) або без податку на додану вартість (рядок 10.4) товарів/послуг, необоротних активів на митній території України, ввезених на митну територію України товарів, необоротних активів (рядки 11.1, 11.2, 11.3 та 11.4), отриманих на митній території України від нерезидента послуг (рядки 13.1 та 13.2). При заповненні рядків 10.1, 10.2 та/або 10.3 обов`язковим є подання (Д1) (додаток 1), що заповнюється в розрізі контрагентів. Додатком до декларації є додаток 1 "Відомості про суми податку на додану вартість, зазначені у податкових накладних / розрахунках коригування до податкових накладних, не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, про коригування податкових зобов`язань за операціями з вивезення за межі митної території України у митному режимі експорту окремих видів товарів, та про податковий кредит з урахуванням його коригування (Д1)" (далі – додаток 1 (Д1)) (п. 10 розд. ІІІ Порядку №21).
З матеріалів справи убачається, що ТОВ "Інтер Євро Бізнес" не включало до податкового кредиту жодної суми ПДВ, від податкових накладних, що надходили від ТОВ "Будсистема ЮА", про що свідчать податкові декларації з ПДВ із додатком Д1, за період із липня по жовтень 2025 р. з яких убачається, що ТОВ "Будсистема ЮА" має податковий номер платника ПДВ №420071920374. Поряд з цим, з переліку контрагентів зазначених у таблицях 2.1, 2.2. Додатку 1 до декларації з ПДВ убачається, що ТОВ "Будсистема ЮА" у вказаному переліку відсутній.
Також, суд зауважує, що надані відповідачем податкові накладні оформлено в односторонньому порядку, відображають виникнення у нього податкових зобов`язань з податку на додану вартість. Суд враховує, що податкові накладні за своєю правовою природою не є первинними документами, які посвідчують факт фізичного передання товару покупцеві, та не містять відомостей, що підтверджують прийняття товару позивачем, зокрема підпису покупця, відміток про отримання, посилань на товаро-транспортні накладні, акти приймання-передачі чи інші документи, які б засвідчували рух товару від відповідача до позивача.
Верховний Суд у постанові 04.11.2019 у справі №905/49/15 виснував, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом на підставі якого суд встановлює факт постачання товару, надання послуг покупцю та його прийняття ним.
Отже, сама лише податкова накладна за відсутності первинних документів та інших доказів, які підтверджують реальність господарських операцій з поставки товару, не є самостійним доказом підтвердження вчинених господарських операцій, оскільки сама по собі податкова накладна не пов`язана з фізичним переміщенням (поставкою) товару, а підтверджує лише факт здійснення оподаткування певної господарської операції, який сам по собі не свідчить про вчинення такої господарської операції, про її реальність.
Таким чином, матеріали справи не підтверджують поведінки позивача, яка б свідчила про визнання ним спірних господарських операцій. Сам факт реєстрації податкових накладних відповідачем у ЄРПН не може свідчити про прийняття товару позивачем та реальне виконання зобов`язання з поставки.
Щодо заперечень відповідача проти досудового врегулювання спору та не отримання відповідачем від позивача претензії, суд зазначає наступне. 
Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
За приписами частини 1, 2 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як зазначено судом вище та убачається з матеріалів справи, з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору позивачем оформлено претензію №27/10-25 від 27.10.2025, в якій з викладенням правових та фактичних підстав звернення позивач вимагав у строк не пізніше 7 календарних днів виконати обов`язок щодо передачі товару або повернути передплату у розмірі 478752,14 грн. з зазначенням реквізитів для повернення коштів. Разом з тим, позивачем повідомлено, що у разі не задоволення вимоги у визначений строк, позивач буде вимушений звертатись до суду за захистом порушених прав. 
Зазначена претензія скерована засобами поштового зв`язку на належну адресу відповідача, яка також вказана відповідачем у заявах по суті справи, про що свідчить опис вкладення, поштова накладна АТ "Укрпошта" №0740600372266 від 29.10.2025, відстеження поштового відправлення з веб-сайту оператора поштового зв`язку АТ "Укрпошта". 
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 р. по справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постанови Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17.
Відтак, матеріали справи свідчать, що позивачем вживалися належні заходи досудового врегулювання спору з детальним відображенням у претензії №27/10-25 від 27.10.2025 правових та фактичних підстав звернення з вимогою та із визначеним строком її виконання, яка відповідачем залишена без відповіді та задоволення. 
Відповідно до статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Із змісту вказаної норми права слідує, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця.
Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову (правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07.02.2018 у справі №910/5444/17).
Як зазначено судом вище та убачається з матеріалів справи, з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору позивачем оформлено претензію №27/10-25 від 27.10.2025, в якій з викладенням правових та фактичних підстав звернення позивач вимагав у строк не пізніше 7 календарних днів виконати обов`язок щодо передачі товару або повернути передплату у розмірі 478752,14 грн. з зазначенням реквізитів для повернення коштів. 
Однак, доказів того, що товар на вказану суму було передано або повернуто сплачену позивачем суму попередньої оплати, матеріали справи не містять.
Приписами статті 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із матеріалів справи слідує, що строк виконання грошового зобов`язання з повернення позивачу попередньої оплати є таким, що настав. При цьому враховуючи тривалість порушення прав та інтересів позивача на володіння своїми коштами з моменту їх сплати на рахунок відповідача, позивачем реалізовано у активній та однозначній формі своє волевиявлення на судовий захист.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".
Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.
Таким чином, встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази дають підстави дійти висновку про наявність у позивача права на "законне очікування" про повернення коштів попередньої оплати. При цьому неповернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.02.2018 по справі №910/5444/17, від 30.10.2018 по справі №917/63/18).
Враховуючи вищевказані обставини, відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про поставку позивачу товару на суму оплати його вартості, або докази повернення різниці коштів за непоставлений товар, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 478752,14 грн. є цілком обґрунтованою, доведеною позивачем та підтвердженою матеріалами справи, не спростованою відповідачем, а тому підлягає задоволенню.
Суд зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з вимогами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При цьому судом було надано вичерпну відповідь на істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд,  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будсистема ЮА" (61060, м. Харків, пр-т. Льва Ландау, буд. 171, код ЄДРПОУ 42007197) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Євро Бізнес" (07406, Київська обл., Броварський р-н., м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 14, код ЄДРПОУ 41480446) суму попередньої оплати у розмірі 478752,14 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 5745,03 грн. 

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "26" січня 2026 р. 

Суддя		Г.І. Сальнікова